ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року 
м. Київ

cправа №  922/2710/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г.   М. - головуючий, Краснов Є.   В., Рогач Л.   І.,
секретар судового засідання Лихошерст І. Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 (колегія суддів: Стойка О.   В. - головуючий, Попков Д.   О., Радіонова О.   О.)
за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області
до Приватного підприємства ?ТИТАН-ПЛЮС?
третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Департамент містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації
про стягнення коштів, розірвання договору оренди та зобов`язання повернути майно шляхом підписання акта приймання-передачі
за участю:
позивача: Продоус А.   О. (самопредставництво)
відповідача: Дзюба І.   М. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1.          Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1          Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській області звернулося до суду з позовом до Приватного підприємства ?ТИТАН-ПЛЮС?, у якому просило:
- стягнути з відповідача на користь Державного бюджету 220   021,50 грн орендної плати за період з травня 2023 року по травень 2024 року (далі - вимога - 1);
- стягнути з відповідача на користь Державного бюджету 22   944,53 грн пені за період з 16.12.2023 по 13.06.2024 (далі - вимога - 2);
- розірвати договір оренди від 31.05.2007 №   3332-Н, укладений позивачем та відповідачем (далі - вимога - 3);
- зобов`язати відповідача повернути шляхом підписання акта приймання-передачі державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім.   №№   1-11 на першому поверсі, кім.   №№ 1-6 на другому поверсі двоповерхової адміністративної будівлі (літ.   Д-2) пам`ятки архітектури, загальною площею 1028,70   м^2, за адресою: м.   Харків, вул.   Університетська, 25, балансоутримувачу - Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації (далі - вимога - 4).
1.2          Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконуються зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати більш ніж трьох місяців, що є підставою для стягнення заборгованості, пені, розірвання укладеного договору в судовому порядку та повернення об`єкта оренди.
2.          Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1          Рішенням Господарського суду Харківської області від 26.11.2024 (суддя Погорелова О.   В.), позов задоволено повністю.
2.2          Судове рішення мотивовано доведеністю позивачем невиконання відповідачем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати більш ніж протягом трьох місяців підряд, що є підставою для задоволення позову.
2.3          Постановою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2025, вище вказане рішення суду скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні вимог відмовлено.
2.4          Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач не довів зміни обставин неможливості використання відповідачем орендованих приміщень через обставини, за які відповідач не відповідає, що виключає правові підстави для задоволення позову. При цьому апеляційний суд послався на судові рішення у справах №   922/2574/23, №   922/439/24, у яких брали участь ті ж самі сторони з аналогічних спорів, якими встановлено неможливість користування відповідачем орендованим приміщенням, що відповідно до вимог частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України є підставою для звільнення відповідача від сплати орендної плати.
3.          Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1          У касаційній скарзі позивач просить скасувати вищевказану постанову суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
3.2          На обґрунтування касаційної скарги позивач посилався на те, що постанова суду прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах та просить відступити від правових висновків, які викладено у постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №   520/11429/17, від 29.05.2024 у справі №   922/2574/23.
3.3          Відповідач у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що апеляційним судом у відповідності до норм матеріального та процесуального права надано належну правову оцінку поданим сторонами доказам, а доводи, викладені у касаційній скарзі, висновків суду не спростовують.
3.4          Подані Департаментом містобудування та архітектури Харківської обласної військової адміністрації (далі   -   третя особа) додаткові пояснення від 29.04.2025 щодо касаційної скарги не можуть бути прийняті до розгляду разом із касаційною скаргою виходячи із наступного.
3.5          Згідно статті 297 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право приєднатися до касаційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До касаційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (ч.1). До заяви про приєднання до касаційної скарги додається документ про сплату судового збору та докази направлення заяви іншим учасникам справи (ч.3).
3.6          Отже оскільки подані третьою особою додаткові пояснення не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, а за своєю суттю є приєднанням до касаційної скарги, однак нею не додано документу про сплату судового збору, а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно приєднання до касаційної скарги, подані додаткові пояснення залишаються без розгляду.
4.          Мотивувальна частина
4.1          Апеляційний суд встановив, що 31.05.2007 між сторонами зі справи укладений договір оренди №   3332-Н на державне окреме індивідуально визначене майно: нежитлові приміщення кім. №   №   1   -   11, кім. №   №   1   -   6 на другому поверсі двоповерхової адміністративної будівлі (літ. Д-2) загальною площею 1028,70 м^2, за адресою: м. Харків, вул. Університетська, 25, що перебуває на балансі третьої особи, строком до 12.04.2050 включно.
4.2          Умовами пункту 10.7 договору передбачено, що за ініціативою однієї із сторін цей договір може бути розірвано рішенням господарського суду у випадках, передбачених чинним законодавством.
4.3          18.06.2024 позивач направив відповідачу лист №   17-03-01-02108 щодо наявної у відповідача станом на 13.06.2024 заборгованості з орендної плати у сумі 220   021,50   грн за період з травня 2023 року по травень 2024 року, нарахування за період з 16.12.2023 по 13.06.2024 пені у розмірі 22   944,53 грн, до якого було додано проект акту звіряння взаєморозрахунків орендної плати по договору оренди від 31.05.2007 №   3332-Н у двох примірниках.
4.4          Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на неможливість користування об`єктом оренди у зв`язку з влучанням снаряду 02.03.2022 в будівлю, внаслідок чого орендоване приміщення було пошкоджене з втратою можливості користування об`єктом, що встановлено постановами Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №   922/2574/23, від 06.08.2024 у справі №   922/439/24, які набрали законної сили, у межах яких розглядалися аналогічні спори між тими ж самими сторонами, тому ці обставини не доказуються сторонами у справі, яка переглядається згідно положень частини четвертої статті 75 ГПК України.
4.5          Апеляційний суд, констатував, що 02.03.2022 мав місце факт влучання в об`єкт оренди снаряду через військову агресію Російської федерації, внаслідок чого було пошкоджено основні несучі конструкції нежитлових приміщень першого та другого поверху нежитловій будівлі літ. «Д-2», розташованій за адресою: м.Харків, вул.   Університетська, 25, що призвело до їх руйнування, конструкції знаходяться в непридатному для нормальної експлуатації технічному стані, не відповідають вимогам надійності та безпечності в подальшій експлуатації без проведення відновлювальних робіт.
4.6          При цьому суд апеляційної інстанції послався на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.01.2024 у справі №   922/2574/23, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 29.05.2024. Подібні обставини також встановлені постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі №   922/439/24, яка набрала законної сили.
4.7          При цьому апеляційним судом встановлено, що зміна наведених обставин не відбулося, сторонами не подано доказів та не заявлено про наявність змін у спірних правовідносинах з приводу відновлення відповідачу можливості користування спірним орендованим приміщенням внаслідок зміни стану приміщення чи інших обставин.
4.8          Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.9          Позивач у касаційній скарзі вказує на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах.
4.10          Частиною шостою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
4.11          Верховним Судом у постанові від 29.05.2024 у справі №   922/2574/23 вказано, що у пункті 6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №   910/7495/16 зазначено, що підставою для застосування норми частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
4.12          Таким чином, посилання заявника касаційної скарги на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування частини шостої статті 762 Цивільного кодексу України у подібних правовідносинах є безпідставними.
4.13          Як вбачається у даній справі, що переглядається у касаційному порядку, судом апеляційної інстанції на підставах, визначених процесуальним законодавством, встановлено факт неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин.
4.14          Отже, касаційна скарга, подана з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, є необґрунтованою.
4.15          Заявник у касаційній скарзі просить відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №   520/11429/17, від 29.05.2024 у справі №   922/2574/23.
4.16          Колегія суддів зазначає, що згідно з абзацом 3 пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
4.17          Позивач у касаційній скарзі не визначає про виключні випадки касаційного оскарження, передбачені частиною третьою статті 310 цього Кодексу, щодо порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
4.18          Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18.01.2022 у справі №   910/17048/17 зазначила:
128 Дослідження доказів на предмет їх належності та достатності і встановлення обставин справи не може мати місце на стадії касаційного перегляду судових рішень, оскільки виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України, що не підлягають розширеному тлумаченню.
129 Крім того, при розгляді справи у судах першої та апеляційної інстанцій відповідачам була надана можливість спростувати докази як наявності, так і розміру заборгованості, виконані позивачем, але вони такою можливістю не скористалися та не надали власних розрахунків.
130 У справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (заява № 3236/03, пункт 40).».
4.19          Із касаційної скарги вбачається, що за своїм змістом доводи скаржника у частині відступу від наведених висновків Верховного Суду зводяться до необхідності здійснення переоцінки судом касаційної інстанції доказів, що були досліджені судом апеляційної інстанції, та до встановлення обставин, які ним не були встановлені.
4.20          Згідно частини 2 статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
4.21          Отже, колегія суддів не вбачає правових підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухвалених рішеннях Верховного Суду, зазначених у касаційній скарзі.
4.22          Звернувшись із касаційною скаргою позивач встановлених судом апеляційної інстанції обставин справи не спростовує, його доводи зводяться до необхідності перегляду судового рішення суду апеляційної інстанції з наданням судом касаційної інстанції інших правових висновків ніж ті, що були зроблені судом апеляційної інстанції на підставі поданих учасниками судового процесу та досліджених судом доказів.
4.23          За таких обставин, касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду апеляційної інстанції - без змін.
4.24          Відповідно до положень статті 129 ГПК України судові витрати з касаційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 240, 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській області залишити без задоволення, а постанову Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 у справі №   922/2710/24, без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          Г. М. Мачульський
Судді                                                                                                    Є. В. Краснов
          Л. І. Рогач