Справа № 161/11445/24 	Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л. В. 	
Провадження № 22-ц/802/660/25  	  Доповідач: Здрилюк  О. І.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
02 червня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Здрилюк О. І.,
суддів - Бовчалюк З. А., Карпук А. К., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою від його імені представником ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2025 року,

                                          В С Т А Н О В И В :
У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 25 жовтня 2023 року о 07 год 40 хв в м. Луцьку на пр. Грушевського, 2 з вини відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Аudi А4» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідача, який здійснив зіткнення з автомобілем марки «Renault Logan» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, і унаслідок інерції здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керування позивача ОСОБА_1 , у результаті чого транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
Відповідач ОСОБА_2 являється учасником бойових дій, а тому на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків з його вини покладається на МТСБУ.
18.12.2023 МТСБУ виплатило йому страхове відшкодування за пошкоджений автомобіль марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 у розмірі 37 530,20 грн, однак відповідно до звіту № 23/4582 від 22.11.2023 вартість відновлювального ремонту вказаного вище автомобіля становить 73 492,70 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 40 805,73 грн.
Ураховуючи вимоги ст. 1194 ЦК України з відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню сума в розмірі 32 686,97 грн, що становить різницю між фактичним матеріальним збитком та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників, яку позивач просив стягнути, а також відшкодувати судові витрати.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 32 686, 53 грн та 1 211,20 грн судового збору.
Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 від імені відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду від 27.03.2025 та ухвали нове – про відмову в позові, а також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 від імені позивача ОСОБА_1 , посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268, ст. 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У цій справі – це 02 червня 2025 року.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду залишення без змін з таких підстав.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), чинним на час виникнення спору, та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до вимог статті 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, – це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.       
Згідно з матеріалами справи судом встановлено, що власнику транспортного засобу марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25.10.2023 з вини відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом марки «Аudi А4» реєстраційний номер НОМЕР_1 , завдано майнову шкоду.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2023 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення (т.1 а.с.14).
Відповідач ОСОБА_2 являється учасником бойових дій, а тому на підставі п. 13.1 ст. 13 Закону № 1961-IV звільняється від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а відшкодування збитків з його вини покладається на МТСБУ.
Згідно вимог п. 34.4. ст. 34 Закону № 1961-IV, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти.
Відповідно до виготовленого на замовлення МТСБУ для визначення розміру страхового відшкодування звіту № 23/4582 про оцінку транспортного засобу позивача від 22.11.2023, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу марки «Skoda Octavia» реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 73 492,70 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 40 805,73 грн (т.1 а.с.19-60).
МТСБУ виплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 37 530,20 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 979266 від 18.12.2023.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15  зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Згідно з п. 32.1 ст. 32 Закону № 1961-IV, відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином, Законом визначено відшкодування у цьому випадку МТСБУ шкоди, пов`язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу лише з урахуванням зносу.
З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача різниці між фактичним матеріальним збитком та вартістю відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників у розмірі 32 686,53 грн є підставними.
Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що судом стягнуто кошти на підставі Звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 23/4582 від 22.11.2023, який є неналежним доказом, оскільки автомобіль уже відремонтовано, а тому мають відшкодовуватися реальні збитки, про понесення яких позивач надав докази, які також є неналежними, і позивач не заявляв клопотання про призначення експертизи – відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.
Звіт про оцінку колісного транспортного засобу № 23/4582 від 22.11.2023 є належним, допустимим і достовірним доказом, оскільки його виготовлено відповідно до вимог п. 34.4. ст. 34 Закону № 1961-IV.
Оскільки надані позивачем докази про понесені ним фактичні витрати за ремонт пошкодженого автомобіля містили певні недоліки, то суд першої інстанції вірно взяв до уваги Звіт, як належний доказ.
Законодавець покладає права і обов`язки на усіх сторін, а не лише на позивача.
Так, згідно вимог ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Обов`язок доказування і подана доказів законодавцем покладено на обох сторін, а не лише на позивача.
Відповідач, вважаючи необхідним проведення експертизи у справі, не заявляв клопотання про її призначення для доведення своїх заперечень щодо заявлених до нього позовних вимог.
У цій справі надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення – на користь відповідача.
Колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99,  § 2).
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 268 ЦПК України).

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд      
                                  П О С Т А Н О В И В : 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану від його імені представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий – суддя  

Судді