Окрема ухвала
07 травня 2025 року
м. Київ
Справа № 641/6927/21
Провадження № 61-803св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Ситнік О. М (судді-доповідача), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Сердюка В. В., Фаловської І. М. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, за касаційними скаргами керівника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради - Малька Олександра Петровича та ОСОБА_5, ОСОБА_2 на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року в складі колегії суддів Карпушина Г. Л., Дряниці Ю. В., Чумак О. В.
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з неї аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
03 квітня 2024 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави позов Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради задоволено.
Позбавлено ОСОБА_4 батьківських прав щодо малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_4 аліменти на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину, що становить 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на дитину, на користь особи, яка буде призначена опікуном, чи закладу, до якого буде влаштована дитина.
Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
18 грудня 2024 року постановою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
17 січня 2025 року керівник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Малько О. П. засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, в якій просив її скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року залишити в силі.
17 березня 2025 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року, в якій просили її скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2024 року залишити в силі.
У справі встановлені такі обставини. 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , батьком - ОСОБА_6 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (т. 1, а. с. 11).
У вересні 2019 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вперше звернувся до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів (справа № 641/7015/19).
У справі № 641/7015/19 встановлено, що 22 жовтня 2018 року головний лікар Комунального некомерційного підприємства (далі - КНП) «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради звернувся до Служби у справах дітей по Слобідському району із повідомленням № 01-30/643 про те, що з 17 жовтня 2018 року в закладі перебуває дитина ОСОБА_3 з діагнозом: закрита черепно-мозкова травма; забій головного мозку середнього ступеню важкості; перелом склепіння черепу (клінічно); субдуральні пластинчаті крововиливи на рівні обох гемисфер мозку; множинні забої м`яких тканин голови, обличчя, грудної клітини, кінцівок; гіпотрофія І-ІІ ст.; фізичний розвиток по масі тіла нижче середнього; дефіцитна анемія; хлопчик в`ялий, самостійно не сидить, не ходить, відмовляється від їжі та пиття. Дитина була доставлена бригадою екстреної допомоги без супроводу батьків о 02 год. 30 хв. з адреси не за місцем проживання. У супровідному листі лікарем екстреної допомоги зазначено, що обставини отримання травм невідомі.
Також у повідомленні було зазначено, що ОСОБА_3 з 26 січня до 26 лютого 2018 року вже перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі охорони здоров`я (далі - КЗОЗ) «Обласна дитяча клінічна лікарня № 1» з діагнозом: перфорація прямої кишки; розповсюджений каловий перитоніт; парез кишечнику III ст.; Аастеноневротичний синдром; дефіцитна анемія (виведена колостома, стоїть калоприймач).
За фактом госпіталізації 17 жовтня 2018 року співробітниками поліції був складений акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.
За фактом отримання ОСОБА_3 травм 17 жовтня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 166 Кримінального кодексу (далі - КК) України («Злісне невиконання батьківських обов`язків») № 12018220460002479.
11 грудня 2018 року ОСОБА_3 повторно потрапив до лікарні, де проходив лікування до 21 грудня 2018 року, що підтверджується листом КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради від 23 січня 2019 року № 01-18/34.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що під час проживання з матір`ю дитина неодноразово піддавалася протиправним діям, потрапляла до стаціонарного лікування в медичних закладах з травмами.
20 липня 2020 року ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова в кримінальному провадженні № 1-кс/646/1001/20 в справі № 645/6249/18 встановлено, що 17 жовтня 2018 року малолітній ОСОБА_3 , 2015 року народження, був доставлений до медичного закладу з діагнозом: ЗЧМТ, забій голови та тіла. Відомості про кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого статтею 166 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 жовтня 2018 року за № 12019220460002479.
Постановою старшого слідчого СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області Ковальова О. О. від 30 грудня 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019220460002479 від 31 липня 2019 року закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. У постанові слідчий зазначив, що всі можливі слідчі дії, спрямовані на встановлення особи, причетної до вчинення вказаного правопорушення, проведено. Можливості для подальшого досудового розслідування вичерпані.
Між тим, суд у справі № 645/6249/18 виснував, що слідчим не було вчинено всіх заходів стосовно всебічного, повного і неупереджено дослідження обставин кримінального провадження та не надано їм належну правову оцінку.
Матеріали кримінального провадження № 12019220460002479 свідчили, що для встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, завданих неповнолітньому ОСОБА_3 , було проведено комісійну судово-медичну експертизу від 10 грудня 2019 року № 08-11/160. Висновок вказаної експертизи свідчив про встановлення у неповнолітнього ОСОБА_3 тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді субарахноїдального крововиливу мозку, наявні синці на голові, обличчі, тулубі, садна на тулубі. Станом на 26 січня 2018 року в ОСОБА_3 встановлена перфорація прямої кишки, що призвело до виникнення розлитого калового перитоніту та парезу кішківника.
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи від 10 грудня 2019 року № 08-11/160 у ОСОБА_3 станом на 26 січня 2018 року встановлена перфорація полого органу брюшної порожнини, перитоніт. Травма живота, що ускладнилася перфорацією прямої кишки та розвитком калового перитоніту відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою загрози для життя.
Суд у справі № 645/6249/18 визнав, що оскаржувана постанова слідчого про закриття кримінального провадження не мотивована належним чином, оскільки не містить аналізу елементів складу злочину, зробленого на підставі дослідження матеріалів кримінального провадження, які свідчать про відсутність необхідних слідчих дій, спрямованих на встановлення істини в справі.
Оскільки слідчим не було здійснено всебічне, повне та об`єктивне дослідження всіх обставин кримінального провадження і відсутнє належне правове обґрунтування постанови про закриття кримінального провадження на їх основі, що свідчить про незабезпечення слідчим прийняття законного і неупередженого процесуального рішення, суд виснував про необхідність скасувати постанову про закриття кримінального провадження від 17 жовтня 2018 року № 12019220460002470 за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статті 121 КК України. Кримінальне провадження № 12018220460002479 було повернуто до СВ Немишлянського ВП ГУНП в Харківській області для організації досудового розслідування (т. 1, а. с. 132-134).
Під час перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 641/6926/21 Верховний Суд встановив, що результатів повторного досудового розслідування матеріали справи не містять, як і не з`ясовано, чи піддавалася дитина насильству, чи порушувалася кримінальна справа за фактом спричинення дитині тілесних ушкоджень, не встановлено причин таких тілесних ушкоджень і винних осіб.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3, статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Україна ратифікувала Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами. Тобто держава визнала, що домашнє насильство - це проблема не окремої родини, яка має вирішуватися виключно всередині родини на власний розсуд, і що саме держава має забезпечити ефективний захист від домашнього насильства. В межах підготовки до ратифікації Конвенції було прийнято Закон України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII), яким доповнено Цивільний процесуальний кодексу України (далі - ЦПК України) щодо розгляду судом справ про застосування обмежувального припису щодо кривдників.
Дитина, яка постраждала від домашнього насильства, - це особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства (пункт 2 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).
Домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь (пункт 3 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII).
Відповідно до вимог статті 10 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-III) кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Дисципліна і порядок у сім`ї, навчальних та інших дитячих закладах мають забезпечуватися на принципах, що ґрунтуються на взаємоповазі, справедливості і виключають приниження честі та гідності дитини.
Держава здійснює захист дитини, зокрема, від усіх форм домашнього насильства та інших проявів жорстокого поводження з дитиною, експлуатації, включаючи сексуальне насильство, зокрема з боку батьків або інших законних представників дитини.
Держава через органи опіки і піклування, служби у справах дітей, центри соціальних служб, кол-центр з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі, сексуальному насильству, пов`язаному зі збройною агресією рф проти України, протидії торгівлі людьми та з питань захисту прав дитини у порядку, встановленому законодавством, надає дитині та особам, які піклуються про неї, необхідну допомогу у запобіганні та виявленні випадків жорстокого поводження з дитиною, передачі інформації про ці випадки для розгляду до відповідних уповноважених законом органів для проведення розслідування і вжиття заходів щодо припинення насильства.
Згідно з пунктом 3 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, органами опіки та піклування є районні, районні у м. Києві та м. Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.
Органи опіки та піклування провадять свою діяльність, пов`язану із захистом прав дитини, з дотриманням, зокрема, принципу забезпечення найкращих інтересів дитини.
За вимогами частини четвертої статті 22 Закону № 2229-VIII під час розгляду судом та/або органом опіки та піклування спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька дитини, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на законних підставах або не на основі рішення суду, обов`язково беруться до уваги факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини або за її присутності.
Суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 ЦПК України, може постановити окрему ухвалу (стаття 420 ЦПК України).
Суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу (частина перша статті 262 ЦПК України).
Окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню (частина шоста статті 262 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах виснувала, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду(див. постанови від 12 вересня 2024 року в справі № 990/162/23, від 07 лютого 2019 року в справі № 800/500/16).
Під час перегляду в касаційному порядку цивільної справи № 641/6926/21 Верховний Суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово піддавався насильству, а держава через органи опіки і піклування, відповідно до вимог Законів № 2402-III, № 2229-VIII, мала відповідним чином відреагувати на виявленні випадки жорстокого поводження з дитиною, тому Верховний Суд вважає за необхідне постановити в справі окрему ухвалу для належного реагування спеціалізованого органу - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо фактів порушення законності, встановлених під час розгляду справи, та з метою запобігання та протидії насильству стосовно дитини.
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк у два місяці з моменту отримання окремої ухвали.
Суд роз`яснює, що невиконання судового рішення, одним з видів якого є окрема ухвала, тягне за собою притягнення до відповідальності.
Керуючись статтею 262, 420 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Направити окрему ухвалу Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для належного реагування та вжиття заходів, направлених на запобігання та виявлення випадків жорстокого поводження з дитиною.
Зобов`язати протягом двох місяців з моменту отримання окремої ухвали повідомити Верховний Суд про результати її розгляду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач  	О. М. Ситнік	
Судді:	В. М. Ігнатенко  	
 	С. О. Карпенко   	
 	В. В. Сердюк  	
 	І. М. Фаловська