ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року	Львів	Справа № 300/8694/23 пров. № А/857/30892/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М., 
                                                                                                                                   
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції                                                            Остап`юк С.В., 
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення                               23 жовтня 2024 року,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (далі – ГУ ПФУ) про відмову в допризначенні пенсії, а саме призначення грошової допомоги в розмірі 10 місячних пенсій №092850021645 від 19.10.2023; 
- зобов`язати відповідача зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», період роботи з 15.02.2006 по 29.08.2016 у Калуському політехнічному фаховому коледжі на посадах завідувача відділення загальноосвітньої підготовки та завідувача технологічним відділенням;
- зобов`язати ГУ ПФУ нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», як працівнику освіти.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.10.2024 у справі № 300/8694/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ за № 092850021645 від 19.10.2023. Зобов`язано відповідача зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період роботи на посаді завідувача відділення загальноосвітньої підготовки з 15.02.2006 до 29.08.2016 та виплатити їй визначену пунктом 7-1 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення позивачки до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розміру XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у неї був наявний пенсійний вік, необхідний страховий стаж більше 30 років, вона вийшла на пенсію за віком саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”. Неотримання нею до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” будь-якого іншого виду пенсії не заперечується відповідачем.
Таким чином суд дійшов висновку, що позивачка має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, яку відповідач протиправно при призначенні пенсії за віком не виплатив.
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ГУ ПФУ, яке у своїй скарзі просило таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що з урахуванням приписів чинного законодавства рішення №092850021645 від 19.10.2023 про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно з пунктом 7-1 розділу XV Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” прийнято правомірно.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.06.2023 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідно до довідки Калуського політехнічного фахового коледжу за № 35 від 16.10.2023 ОСОБА_1 працює викладачем у Калуському політехнічному фаховому коледжі з 15.09.1986, переведена на посаду завідувача відділення, яка входить у перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 № 963 “Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників“, та займалася педагогічною діяльністю з 15.02.2006 до 31.08.2016, де працює по теперішній час. Калуський хіміко-технологічний технікум перейменовано на Державний вищий навчальний заклад “Калуський політехнічний коледж”, який перейменовано на Калуський політехнічний фаховий коледж.
Згідно із записам трудової книжки позивачка призначена 15.02.2006 на посаду завідувача відділення загальноосвітньої підготовки Калуського хіміко-технологічного технікуму, 02.09.2010 призначена на посаду завідувача технологічним відділенням Калуського політехнічного фахового коледжу, а 29.08.2016 переведена на посаду викладача економічних спецдисциплін.
Рішенням ГУ ПФУ за № 092850021645 від 19.10.2023 за результатами розгляду заяви позивачки від 16.10.2023 відмовлено у зарахуванні до спеціального стажу період роботи з 15.02.2006 до 29.08.2016, оскільки заявниця працювала на посаді “завідувача відділення загальноосвітньої підготовки” Калуського політехнічного фахового коледжу, яка не передбачена Переліком №909, та відмовлено в призначенні грошової допомоги у розмірі 10 місячних пенсій у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи 30 років.
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду за захистом своїх прав із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України від 09.07.2023 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV).
Пунктом 71 розділ XV “Прикінцеві положення” Закону №1058-IV визначено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 за №1191 (далі - Порядок №1191).
Пунктом 1 Порядку №1191 визначено умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Пунктом 5 Порядку №1191 встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посада, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Отже, для отримання права на виплату грошової допомоги при призначенні пенсії за віком в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення особа має відповідати таким критеріям:
1) на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа має працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
2) наявність для жінок страхового стажу не менше 30 років на таких посадах;
3) будь-який з видів пенсії раніше ним не призначався.
Згідно з пунктом 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону №1058-IV, станом на день її призначення.
Відповідно до пункту 7 Порядку №1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.
Аналізуючи наведені норми права, апеляційний суд зазначає, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Правову позицію щодо права особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій висловив Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №234/13835/17, в якій зазначив, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального стажу роботи на певних, визначених законодавством, посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної або комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
За обставин цієї справи ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті грошової допомоги у зв`язку з тим, що посада ”завідувача відділення” не передбачена Переліком  закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. N 909 (далі – Перелік №909). 
Надаючи правову оцінку правомірності відмови у виплаті грошової допомоги, апеляційний суд зазначає таке.
За Переліком №909 до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено роботу у вищих навчальних закладах I-II рівнів акредитації, професійно-технічних навчальних закладах на таких посадах: директори, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної, навчально-виробничої) роботи, старші майстри виробничого навчання, майстри виробничого навчання, викладачі, педагоги професійного навчання, практичні психологи, соціальні педагоги, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 частини першої статті 28 Закону України "Про вищу освіту" від 01.07.2014 за №1556-VII (далі - Закон № 1556-VII) коледж заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.
Приписами частини другої статті 53 Закону № 1556-VII визначено, що педагогічні працівники - це особи, які за основним місцем роботи у вищих навчальних закладах провадять навчальну, методичну та організаційну діяльність.
Згідно з частиною третьою статті 55 Закону № 1556-VII повний перелік посад науково-педагогічних і педагогічних працівників вищих навчальних закладів установлюється Кабінетом Міністрів України.
У Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 за №963, посада завідувача відділенням навчального закладу віднесена до посад педагогічних працівників.
При призначенні пенсії за віком грошова допомога відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону № 1058-IV не була виплачена позивачу у зв`язку із відсутністю необхідного спеціального стажу, та з цих підстав пенсійний орган відмовив позивачці у виплаті зазначеної допомоги рішенням №092850021645 від 19.10.2023.
Водночас період з 15.02.2006 року по 29.08.2016 не був зарахований до спеціального стажу роботи позивачки у зв`язку з відсутністю посади, на якій працювала позивачка, у Переліку №909.
Проте апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що з урахуванням наведених норм чинного законодавства до спеціального стажу позивачки, який дає право на пенсію за вислугу років та грошової допомоги, підлягає зарахуванню період роботи на посадах завідувача відділення загальноосвітньої підготовки та завідувача технологічним відділенням з 15.02.2006 до 29.08.2016.
Таким чином апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що позивачка має право на виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду з приводу аналогічних правовідносин дійшов висновку, що на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 №963 (постанови від 22.03.2019 у справі № 682/2177/17, від 19.03.2019 у справі № 466/5637/17).
Оскільки має місце колізія між положеннями Переліку № 909 та Переліку № 963, суд приймає рішення з урахуванням найбільш сприятливого для особи підходу.
ЄСПЛ у пункті 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі “Щокін проти України” зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу “якості закону”, передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Апеляційний суд зазначає, що ГУ ПФУ, приймаючи оскаржуване рішення, віддало перевагу найменш сприятливому для позивача тлумаченню законодавства України, у зв`язку з чим пенсійний орган дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування вказаних періодів роботи ОСОБА_1 на посаді завідувача відділення.
Підсумовуючи наведене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка станом на дату призначення пенсії за віком відповідала необхідним критеріям, а отже має право на нарахування та виплату грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 300/8694/23 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.  

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк