УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/283/25 Головуючий у 1-й інст. Петровська М. В. 
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді:         Талько О.Б., 
суддів:                         Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.,
за участю секретаря   Антоневської В.В.,  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу № 296/283/253 за позовом  ОСОБА_1 до виконавчого комітету Житомирської міської ради про судовий захист цивільного права, інтересу при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року, за апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на  ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петровської М.В.,
ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що відповідач під час розгляду його клопотання від 27 листопада 2015 року про надання дозволу на одержання безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, допустив порушення вимог законодавства, внаслідок чого йому спричинено моральну шкоду.
В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що виконавчий комітет Житомирської міської ради незаконно відмовив здійснити контроль під час розгляду вищевказаного клопотання від 27 листопада 2015 року, порушивши строки розгляду. Зокрема, розглянув клопотання через 70 днів, - 9 лютого 2016 року.
Також вказує, що відповідач допустив істотні порушення законодавства під час складання висновку № 3729/13 від 21 грудня 2015 року. Так, відповідачем не враховано документи, долучені до клопотання від 27 листопада 2015 року, а саме : копію посвідчення учасника бойових дій; копії графічного матеріалу, на якому зазначено бажане місце розташування земельної ділянки та листа Житомирської міської ради від 18 вересня 2015 року. Вважає, що висновок  № 3729/13 від 21 грудня 2015 року не відповідає Закону України «Про містобудівну діяльність в Україні». Зауважує, що у вищевказаному висновку невірно зазначена та обставина, що земельна ділянка знаходиться на території багатоповерхової забудови, оскільки до свого клопотання він додав лист № 18.09.2015-705-6 від 27.11.2015, у якому було зазначено, що детальний план території в міській раді не розроблявся та не затверджувався.
Крім того зазначив, що при складанні висновку № 3729/13 від 21 грудня 2015 року не враховано план відведення земельної ділянки гаражному кооперативу «Хмільники». 
Позивач стверджує, що внаслідок вищевказаних неправомірних дій відповідача йому спричинено моральну шкоду. 
Таким чином, просив стягнути з виконавчого комітету Житомирської міської ради 200000 грн. на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, суд першої інстанції незаконно змінив суть та обґрунтування його позовної заяви, незаконно відмовив у розгляді вимог позовної заяви за правилами цивільного судочинства, не надав правової оцінки порушенням, допущеним відповідачем, не вірно застосував норми процесуального права та не врахував обставин, на які він посилався у позовній заяві, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення. 
Вказує, що суд протиправно обмежив його у доступі до правосуддя, адже він з метою захисту своїх прав звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Зміст позовної заяви ОСОБА_1 свідчить про те, що, на його думку, при розгляді клопотання від 27 листопада 2015 року відповідачем порушені вимоги законодавства, внаслідок чого йому спричинено моральну шкоду.
Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 ч.1 ст.4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
За правилами п. 1 ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 ч.1 ст. 4 КАС України).
Згідно з ч.5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Таким чином, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їхні права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.  
Водночас, визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки спірні правовідносини виникли між позивачем та відповідачем, який є органом місцевого самоврядування, й під час розгляду заяви ОСОБА_1 виконував владні управлінські функції, покладені на нього відповідно до вимог законодавства.
           Таким чином, між сторонами речові приватноправові відносини не виникли. 
При визначенні предметної юрисдикції справ, суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
З огляду на викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, а тому справа підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.
Отже, відсутні підстави для скасування ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з дотриманням вимог процесуального права.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції. 

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  залишити  без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: