ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/565/25	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №703/6364/24 Категорія: 304090000 	Ігнатенко Т.В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23 травня 2025 року м. Черкаси   

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»;
відповідач – ОСОБА_1 ;
представник відповідача – адвокат Слободянюк Андрій Ігорович;

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 – адвокат Слободянюк Андрій Ігорович

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 21 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 31216-01/2024, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.
Відповідно до умов кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Аванс Кредит» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту. Кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Аванс Кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п.п.1.6 п.1 Кредитного договору.
20 червня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №20062024, у відповідності до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників від 20 червня 2024 року до Договору факторингу № 20062024 від 20 червня 2024 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 70 000, 00 грн., з яких: 17500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 52500, 00 грн. сума заборгованості за відсотками.
Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАПБ», ні на рахунки попереднього кредитора.
З моменту отримання права вимоги до відповідача, а саме з 20 червня 2024 року, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцію.
Таким чином, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №31216-01/2024 від 21.01.2024 року в розмірі 70000, 00 грн., з яких: 17500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 52500, 00 грн. сума заборгованості за відсотками.
В зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 70 000,00 грн. та судові витрати.
Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року позов ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 31216-01/2024 від 21січня 2024 року в розмірі 70 000,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 3028,00 грн., а всього – 73028,00 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Слободянюк А.І. подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції в порушенням норм процесуального права, було неналежним чином досліджено докази, взято до уваги неналежні докази, зроблено висновки, що не відповідають обставинам справи, не взято до уваги практику Верховного Суду.
Зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір, є первинні документи оформлені відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Матеріали справи не містять виписки з рахунку особи, як і не містять доказів видачі в будь-який спосіб кредитних коштів чи факту використання відповідачем кредитних коштів.
Наданий позивачем розрахунок заборгованості є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення дій одної сторони (банку) та не є первинним документом, оскільки сам розрахунок, умови кредитування тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили суду перевірити, чи видавалися кредитні кошти відповідачу, на який строк, правильність нарахування відсотків, а також, за відсутності належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені.
Позивачем не доведено належними і допустимими доказами невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом кредитного договору, відповідачем, відсутні й підстави для застосування правових наслідків порушення зобов`язання.
Також, позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення оплати за відступлення прав вимоги згідно умов договору факторингу № 20062024 від 20.06.2024 року, зокрема, і щодо суми в розмірі 70 000,00 грн.
Судом першої інстанції не враховано, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, не містить даних про суму коштів, що були виданні відповідачеві, сплачені кошти відповідачем в рахунок погашення заборгованості, а також нарахування заборгованості по відсотках.
Тому, жодних належних та допустимих доказів тих обставин, про які заявляє позивач у позові, щодо отримання відповідачем кредитних коштів, наявності заборгованості та її розміру, а також переходу прав вимоги до відповідача, матеріали справи не містять, а відтак позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено судом першої інстанції безпідставно, оскільки позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими. 
На адресу Черкаського апеляційного суду від ТОВ «ФК «ЄАПБ» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03.02.2025 року року по справі № 703/6364/24 – залишити без змін.
Відзив обґрунтований тим, що судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права, а дана справа в цілому розглянута з повним з`ясуванням фактичних обставин справи. Позивач вказує, що оскільки предметом судового спору є спір про стягнення з відповідача на користь ТОВ «ФК» «ЄАПБ» заборгованості за відповідним договором, а договір факторингу відповідачем не оспорювався, то в даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину вказаного договору у даній справі, а також презумпції обов`язковості виконання договору.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Позивач вважає, що доводи і аргументи на яких гуртуються вимоги апелянта, як на підставу для зміни рішення суду першої інстанції, є суб`єктивною думкою сторони апелянта, яка суперечить нормам цивільного законодавства та низки правових позицій викладених у постановах Верховного Суду, є недоведені, необґрунтовані, безпідставні та не повинні братися до уваги суду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам.
При розгляді справи судом встановлено, що 21 січня 2024 року між ТОВ «Аванс Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №31216-01/2024, який підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором W8338 (а.с. 5-7).
Відповідно до умов договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 17500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.1.2 зазначеного договору, тип кредиту: кредит. Мета отримання кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту: 21 січня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 19 травня 2024 року.
Згідно п.1.4 вказаного Договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти, що є платою за користування кредиту. Тип процентної ставки фіксована. Процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.2 цього договору.
В п.1.4.2 вказаного Договору зазначено, якщо клієнт 19 лютого 2024 року, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, клієнт як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку в розмірі 30.00% на перший платіж (розрахунковий період) відповідно до Графіку платежів. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) він зобов`язаний сплатити перший платіж (за перший розрахунковий період) в розмірі, відповідно до Графіку платежів.
Згідно п.1.6 вказаного Договору, кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки №5375-41хх-хххх-4240, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту за вказаними реквізитами.
Відповідно до п.3.1 зазначеного Договору, за користування кредитом товариством нараховуються проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 3.3 Договору, нарахування процентів за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, зазначеного в п.1.2 Договору, починаючи з дня надання кредиту клієнту (перерахування грошових коштів на банківський рахунок, вказаний клієнтом). При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок фактичної заборгованості за кредитом станом на початок кожного календарного дня.
Як вбачається з Додатку №1 до Договору про надання фінансового кредиту №31216-01/2024 від 21 січня 2024 року, яким є Графік платежів, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8338, останній мав повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними у наступні дати: 19 лютого 2024 року у сумі 13124, 00 грн., 20 березня 2024 року у сумі 13125, 00 грн., 19 квітня 2024 року у сумі 13125, 00 грн., 19 травня 2024 року у сумі 30625, 00 грн. Усього: чиста сума кредиту 70000, 00 грн., сума кредиту за договором 17500, 00 грн., проценти за користування кредитом 52500, 00 грн., реальна річна процентна ставка 101094,05%, загальна вартість кредиту 70000, 00 грн. (а.с. 9).
Також, 21 січня 2024 року відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором W8338 Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови кредитування ТОВ «Аванс Кредит», з урахуванням побажань споживача, яким є відповідач ОСОБА_1 .

Судом першої інстанції вірно встановлено, що умови договору про надання фінансового кредиту № 31216-01/2024 від 21.01.2024 року, за якими позивач набув право грошової вимоги, ОСОБА_1 виконані не були. Згідно з умовами договору позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах передбачених договором, що підтверджується наданими позивачем розрахунками.
Правовою підставою заявлених ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов`язальні правовідношення.
20 червня 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» («Фактор») та ТОВ «Аванс Кредит» («Клієнт») укладено Договір факторингу №20062024.
Відповідно до п.1.1 вказаного Договору факторингу, за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно Додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.
Згідно п.1.2 зазначеного Договору факторингу, перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно Додатку №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.
20 червня 2024 року фактором - ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та клієнтом - ТОВ «Аванс Кредит» підписано та скріплено печатками сторін акт прийому-передачі Реєстру Боржників за договором факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» підтвердила процесуальний статус позивача щодо права вимоги за договором про надання фінансового кредиту № 31216-01/2024 від 21.01.2024 року, що підтверджується договором факторингу № 20062024 від 20.06.2024 року. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо повернення коштів та сплати процентів за користуванням ним, в наслідок чого він має заборгованість, яка підлягає сплаті.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку, електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Позивачем ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» доведено факт укладення між ТОВ «Аванс Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 договору про надання фінансового кредиту №31216-01/2024 від 21 січня 2024 року, а також отримання відповідачем на підставі вказаного договору кредитних коштів в сумі 17500, 00 грн.
Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 20 червня 2024 року до Договору факторингу №20062024 від 20 червня 2024 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №31216-01/2024 у загальній сумі 70000, 00грн., з яких: 17500, 00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 52500, грн. сума заборгованості за відсотками.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 31216-01/2024 від 21 січня 2024 року, складеного представником ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за період з 20 червня 2024 року по 31 жовтня 2024 року, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вказаним договором у сумі 70000, 00 грн., з яких: 17500,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 52500, 00 грн. сума заборгованості за відсотками.
В матеріалах справи відсутні докази на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості, а також не надано контррозрахунку.
Крім того, сума заборгованості відповідача за кредитним договором, з урахуванням відсутності доказів повернення кредитних коштів та сплати процентів, у повній мірі узгоджується з Додатком №1 до цього кредитного договору, яким є Графік платежів, яким передбачено, що загальна вартість кредиту становить 70000, 00 грн., яка складається з: 17500, 00 грн. сума кредиту за договором; 52500, 00 грн. проценти за користування кредитом.
Доводи апелянта, що позивач не надав належних доказів, які підтверджують, що ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» сплатило ТОВ «Аванс Кредит» кошти за передані права вимоги за договором факторингу є безпідставними, оскільки договір факторингу пов`язує момент набуття позивачем ТОВ «ФК «ЄАПБ» права вимоги до боржників, які зазначені у відповідних реєстрах, виключно з моментом підписання сторонами договору факторингу акту прийому-передачі реєстру боржників та не пов`язує цей момент зі сплатою фактором на користь клієнта коштів на виконання умов цього договору факторингу.
Твердження апелянта, що позивач не надав до суду доказів отримання боржником коштів, колегія суддів не бере до уваги, оскільки перерахування кредитних коштів за вищевказаним договором відбувалося на рахунок відповідача ОСОБА_1 , який він вказав при оформленні договору. Доказів про неотримання кредитних коштів, відповідач не надав. 
Кредитні кошти за вказаним договором надавались на особистий картковий рахунок вказаний відповідачем, відтак всі правовідносини між позичальником, кредитором та банком-еквайором регулюються Законом України «Про платіжні послуги» та Постановою НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», відповідно до положень якого вбачається, що документи за операціями з використанням платіжних інструментів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.
В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ», оскільки позивачем надано належні та допустимі докази наявності у відповідача заборгованості за договором про надання фінансового кредиту № 31216-01/2024 від 21.01.2024 року у загальному розмірі 70000,00 грн., тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстави, визначені у ст. 376 ЦПК України, які б давали привід скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення у справі.
Крім того, наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться лише до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Слободянюка А.І. слід залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року залишити без змін.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Слободянюка А.І. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року, судові витрати слід залишити за відповідачем.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Слободянюка Андрія Ігоровича – залишити без задоволення.
Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 лютого 2025 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді