УХВАЛА
 
03 червня 2025 року         
м. Київ
 
справа № 520/5656/19
провадження № 61-1778св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 , подану адвокатом Дабіжою Оленою Анатоліївною, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року у складі судді Петренка В. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М., 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно. Позивачі просили: визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 1/4 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м, загальною площею - 52,9 кв. м, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року, яке залишене без змін постановою Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У лютому 2024 року ОСОБА_4 через представника ОСОБА_6 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року, у задоволенні позову відмовити. 
Ухвалою Верховного Суду від 05 березня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, встановлено строк для усунення недоліків.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року поновлено ОСОБА_4 строк на касаційне оскарження постанови Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року. Відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з суду першої інстанції справу. У задоволенні клопотання ОСОБА_4 , поданого адвокатом Дабіжою О. А., про зупинення виконання постанови Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року відмовлено.
У квітні 2024 року справа № 520/5656/19 надійшла до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 жовтня 2024 року справу призначено судді-доповідачеві Дундар І. О.
Касаційне провадження підлягає закриттю з таких мотивів.
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року                     № 10- р(II)/2023, зокрема, визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
У касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених Кодексом (абзац четвертий пункту 7.5. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року              № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Внормування процесуальних відносин у спосіб визначення в Кодексі підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 Кодексу, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
Аналіз матеріалів справи свідчить, що:
предметом позову є вимога про визнання за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування по 1/4 частці за кожним на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею - 18,6 кв. м, загальною площею - 52,9 кв. м, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ;
            в ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 22 березня 2019 року суд, вважаючи, що сплачена позивачами сума судового збору є значно меншою, під час реалізації свого права, передбаченого частиною четвертої статті 134 ЦПК України щодо попередньо визначення суми судового збору за подання позову позивачами вказав, що станом на 20 березня 2019 року середня ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 18,6 кв. м, загальною площею 52,9 кв. м, становить 945 000 грн. Таким чином, вартість 3/4 частини квартири становить 708 750,00 грн. Тому попередньо визначив суму судового збору, яка підлягала сплаті позивачами за позов у розмірі 7 087,50 грн. Вказана сума на виконання ухвали суду була сплачена позивачами;
            матеріали справи не містять інших відомостей щодо вартості спірного майна та такі документи не були надані позивачами під час розгляду справи;
            в касаційній скарзі ОСОБА_4 вказала, що сума судового збору, з урахуванням частини третьої статті 4 Закону України «Про судовий збір» складає 11 340 грн, яку відповідач розрахувала зі ставки судового збору (7 087,50 грн), яка підлягала сплаті при подання позовної заяви;
статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» передбачено, що у 2024 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2024 року (на час подання касаційної скарги) - 3 028 грн;
отже, ціна позову у даній справі становить 708 750,00 грн, що не заперечувалося сторонами, яка станом на 01 січня 2024 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028 грн х 250 = 757 000,00 грн).
За таких підстав касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто які не підлягають касаційному оскарженню.
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки Верховним Судом відкрито касаційне провадження на судові рішення, які не підлягають касаційному оскарженню, тому касаційне провадження підлягає закриттю.
Керуючись статтями 260, 389 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження у справі № № 520/5656/19 за касаційною скаргою  ОСОБА_4 , подану адвокатом Дабіжою Оленою Анатоліївною, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 жовтня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 листопада 2023 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                             І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
В. І. Крат