УХВАЛА
 
26 березня 2025 року                  
м. Київ
 
справа № 636/3930/23
провадження № 61-8594св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Пархоменка П. І., розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 рокуу складі колегії суддів: Мальованого Ю. М., Бурлака І. В., Яцини В. Б.,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (далі - ВПВР УЗПВР у Харківській області), заінтересована особа - ОСОБА_2 .
Скарга мотивована тим, що 18 листопада 2017 року ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 30 жовтня 2017 року у справі № 636/2301/17 та сплатив ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 10 716 600,00 грн, про що ним складено розписку. 
Між тим, при зверненні до державної виконавчої служби йому стало відомо, що 10 січня 2018 року державним виконавцем відкрито виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, виданому 17 листопада 2017 року про стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми за договором позики від 02 лютого 2016 року у розмірі 10 716 600,00 грн. В цей же день державним виконавцем накладено арешт на все його нерухоме та рухоме майно в межах суми боргу з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження у загальному розмірі 11 788 411,00 грн.
Ухвалою ВПВР УЗПВР у Харківській області від 04 лютого 2021 року виконавчий лист повернено стягувачу; виконавче провадження № НОМЕР_1 набуло статусу «ЗАВЕРШЕНЕ».
08 серпня 2023 року на його заяву про зняття арешту та виключення з реєстру боржників, державним виконавцем повідомлено щодо неможливості вчинення зазначених дій у зв`язку з несплатою боржником витрат виконавчого провадження.
Вказані дії є неправомірними, оскільки він розрахувався з ОСОБА_2 ще до набрання рішенням законної сили, а тому підстави для видачі виконавчого документу та його подальшого виконання були відсутні. Проте державний виконавець не повідомив його про факт відкриття виконавчого провадження та усі наступні виконавчі дії.
Просив суд: 
визнати протиправними дії виконуючого обов`язки начальника ВПВР УЗПВР у Харківській області щодо відмови виключення з реєстру боржників та скасування арешту майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1; 
визнати незаконним пункт 3 постанови про відкриття виконавчого провадження по виконавчому листу № 636/2301/17, який виданий 17 листопада 2017 року, про стягнення з боржника виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 071 660,00 грн;
зобов`язати відповідальних осіб ВПВР УЗПВР у Харківській області скасувати арешт, накладений на все його рухоме та нерухоме майно відповідно до постанови про арешт майна боржника від 10 січня 2018 року. 
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2023 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. 
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що боржником добровільно виконано рішення суду та сплачено заборгованість, у зв`язку з чим проведення виконавчих дій та стягнення виконавчого збору є неправомірним.
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 грудня 2023 року апеляційну скаргу ВПВР УЗПВР у Харківській області задоволено. Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 27 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Скаргу ОСОБА_1 на дії ВПВР УЗПВР у Харківській області, стягувач - ОСОБА_2 , залишено без задоволення. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що державний виконавець, відмовляючи у знятті арешту з майна боржника, діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», оскільки виконавче провадження не є закінченим. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах: від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17; від 04 березня 2020 року у справі № 127/2-1421/09; від 16 березня 2020 року у справі № 137/1649/17.
Зважаючи, що постанова про повернення виконавчого документу у встановленому законом порядку не оскаржена, зобов`язання щодо сплати виконавчого збору не виконано, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про задоволення вимог скарги.
11 червня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати постанову апеляційного суду, ухвалу суду першої інстанції залишити в силі.
Ухвалою Верховного Суду від 16 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року справу призначено до судового розгляду. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року справу № 2/1522/11652/11 (провадження № 61-15480св23) передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Касаційний суд виходив з того, що у практиці Касаційного цивільного та Касаційного адміністративного судів у складі Верховного Суду має місце неоднакове застосування положень законів № 606-XIV та № 1404-VIII у справах про зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачеві. Тому колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду передала цю справу для відступу від висновку Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, сформульованого у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 815/7269/15, щодо можливості зняття арешту з майна боржника у випадку повернення виконавчого документа стягувачу. Такий відступ має полягати у висновку, який неодноразово викладався у постановах колегій суддів Першої, Другої та Третьої судових палат Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та підтриманий судами першої й апеляційної інстанцій у справі № 2/1522/11652/11, відмовляючи заявнику у задоволенні її скарги на бездіяльність державного виконавця щодо невжиття заходів зі зняття арешту на невизначене майно. Тобто якщо виконавець повернув виконавчий документ стягувачу, а не органу, який його видав, то виконавче провадження є незавершеним, а отже, і відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Останній, якщо вважає, що для продовження виконання виконавчого документа немає підстав, може ініціювати вирішення питання про визнання цього документа таким, що не підлягає виконанню (частина друга статті 432 ЦПК України), і зняття арешту з майна з цієї підстави.
Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2024 року прийнято та призначено до розгляду справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Правовідносини, з приводу яких виник спір у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду в справі № 2/1522/11652/11.
У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється в випадку, встановленому пунктом 10 частини цього Кодексу до закінчення перегляду в касаційному порядку.
Тому колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.
Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 636/3930/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 2/1522/11652/11 (провадження № 61-15480св23). 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Д. А. Гудима
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
П. І Пархоменко