ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року	Львів	Справа № 460/5701/24 пров. № А/857/31516/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

Головуючого судді –                                                   Ніколіна В.В.,
суддів –                                                             Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року (суддя – Гресько О.Р., м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними та скасування рішення,-

                                                         ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у травні 2024 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просив: визнати протиправним і скасувати рішення відповідача від 19.04.2021 №1700-0304-8/16915 щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із зниженням пенсійного віку; зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу період роботи з 01.07.1984 по 20.10.1984, з 20.10.1987 по 10.05.1988; зобов`язати відповідача призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 23.03.2023.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії. Вважає, що має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку 3 роки у зв`язку з проживанням в зоні добровільного гарантованого відселення у період з 26.04.1986 по 31.07.1986, і станом на 01.01.1993 прожив у зоні гарантованого добровільного відселення більше 3 років, що є підставою для додаткового зменшення пенсійного віку, передбаченого ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження відповідно до положень пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Яринівка Сарненського району Рівненської області, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим Дубенським МРВ УМВС України в Рівненській області 28.02.2001.
Позивач є особою, яка потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 10.12.2009.
Довідкою Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 31.10.2017 №3855 підтверджено, що позивач дійсно постійно був зареєстрований і проживав в селі Яринівка Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 22.05.1992, згідно запису в погосподарських книгах  села Яринівка №3 за 1986-1990 роки, №5 за 1991-1995 роки.
23.03.2021 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Заяву прийнято Пенсійним органом 23.03.2021 та зареєстровано за №946.
Листом від 19.04.2021 №1700-0304-8/16915 відповідач повідомив про те, що позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку  відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», заявою №946 від 23.03.2021. Зазначив, що згідно з доданими до заяви про призначення пенсії від 23.03.2021 та даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, страховий стаж позивача становить 24 роки 5 місяців 2 дні. Водночас, до страхового стажу не зараховано періоди роботи в колгоспах з 01.07.1984 по 20.10.984 та з 20.10.1987 по 10.05.1988, зазначені в трудовій книжці серії НОМЕР_3 , заповненої 24.07.1981, оскільки за дані періоди відсутні уточнюючі довідки про кількість відпрацьованих людино-днів та встановлений мінімум. Зауважив, що відповідно до записів трудової книжки та долучених документів період проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 3 роки 3 місяці 6 днів. Враховуючи період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення пенсійний вік зменшується на 1 рік. Отже, право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку позивач набуде після досягнення 59 річного віку та за умови набуття 28 років стажу.
При цьому, в матеріалах справи наявне рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про відмову у призначенні пенсії №172550003616 від 13.02.2023 за заявою позивача від 05.02.2024. Однак, зазначене рішення позивачем не оскаржується та не є предметом розгляду у даній справі.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли за результатом розгляду заяви позивача від 23.03.2021 про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, слід зазначити наступне.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак періоди роботи позивача заперечують факт фактичного проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Водночас у пункті 5 рішення № 8-рп/2005 від 11.10.2005 Конституційний Суд України зазначив, що право на пенсійне забезпечення є складовою конституційного права на соціальний захист.
Тобто, право на отримання пенсії в Україні є конституційним правом громадянина України.
За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Як визначено частиною першою статті 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу неменше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 55 Закону №796-XII, визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які проживали або працювали на радіоактивно забруднених територіях, пенсії призначаються із зниженням пенсійного віку, визначеного статтею 26 Закону, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, особам, які особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період (абзац 6 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII).
Виходячи з аналізу цієї норми, умовою для призначення пенсій, особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки, та додатково на 1 рік за кожні 2 роки проживання або роботи, але не більше 6 років, є те, що особа повинна була прожити або відпрацювати у цій зоні не менше 3 років станом на 1 січня 1993 року.
У іншому випадку питання про призначення пенсій зі зменшенням пенсійного віку не розглядається.
Крім того, початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється особам, які постійно проживали або постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Додаткове зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років визначається залежно від часу проживання, роботи особи у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії.
Відповідно до статті 15 Закон № 796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях.
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 постанови правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями);
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Згідно з матеріалами справи, позивач має статус особи, потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується посвідченням серії   НОМЕР_2 , виданим Рівненською облдержадміністрацією 10.12.2009.
Таке посвідчення, згідно з пунктом 3 частини 1 статті 14 Закону № 796-XII, видається особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, - категорія 3.
Зважаючи на те, що посвідчення громадянина, який потерпів від Чорнобильської катастрофи 3 категорії видається особам, які постійно проживали або постійно працювали чи постійно навчалися на території зони гарантованого добровільного відселення, станом 01 січня 1993 року не менше 3 років, а для розгляду питання про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку значення має лише факт проживання чи праці у цій зоні, то відповідне посвідчення не надає безумовне право на зменшення пенсійного віку.
Так, згідно з довідкою Ремчицької сільської ради Сарненського району Рівненської області від 31.10.2017 №3855 позивач дійсно постійно був зареєстрований і проживав в селі Яринівка Сарненського району Рівненської області з 01.01.1986 по 22.05.1992, згідно запису в погосподарських книгах  села Яринівка №3 за 1986-1990 роки, №5 за 1991-1995 роки.
Відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, с. Яринівка Сарненського району Рівненської області  віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
Водночас, суд встановив, що відповідно до записів трудової книжки   НОМЕР_3 позивач з 01.07.1984 по 20.10.1984 працював в колгоспі Парижська комуна (Чернігівська область), з 26.11.1985 по 31.12.1986 працював в каменярем 5 розряду в Єланецькій будівельній бригаді (Миколаївська область), з 17.01.1987 по 07.09.1987 працював каменярем 5 розряду в радгоспі «Белгородский»  (Російська Федерація), з 20.10.1987 по 10.05.1988 працював каменярем в радгоспі «Жовтень»  Переяслав-Хм.р-ну  (Київська область), з 11.05.1988 по 27.08.1988 працював на заводі «Колос» (Київська область), з 29.08.1988 по 28.11.1988, з 15.04.1991 по 30.07.1991 працював в будівельній бригаді в Сарнеському районі (4 зона), з 09.10.1991 по 31.07.1992 в працював коптильником в МП «Колос» в цеху с.Верба (Дубенський район), з 01.08.1992 по 19.03.1993 працював в колгоспі «Україна» коптильником в цеху по переробці с/г продукції (Дубенський район).

Правова позиція щодо періоду (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення висловлена Верховним Судом у постановах від 17.06.2020 по справі № 572/456/17 (провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18), та від 31.07.2019 у справі № 572/1173/17 (провадження № 61-34544св18). Так, Верховний Суд сказав, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрація у зоні гарантованого добровільного відселення.
Аналогічна правова позиція була підтримана Верховним Судом у постанові від 11 березня 2024 року № 500/2422/23 провадження № К/990/40765/23.
Як вірно вказує суд першої інстанції, постійне місце роботи позивача нерозривно пов`язане з його постійним місцем проживання, відтак зазначені вище періоди роботи заперечує факт фактичного проживання його у зоні гарантованого добровільного відселення (с.Яринівка) в  цей період.
Оскільки матеріалами справи не підтверджується, що позивач в спірні періоди постійно проживав/працював в зоні гарантованого добровільного відселення, відтак відсутні підстави для призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку, а відтак відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
В підсумку, апеляційний суд переглянув оскаржуване рішення суду і не виявив порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли призвести до ухвалення незаконного судового рішення, щоб його скасувати й ухвалити нове.
Міркування і твердження апелянта не спростовують правильності правових висновків цього рішення, у зв`язку з чим його апеляційна скарга на рішення суду не підлягає задоволенню.
Згідно із статтею 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2024 року у справі №460/5701/24 –  без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська