Номер провадження: 22-ц/813/2488/25 
Справа № 511/3195/24
Головуючий у першій інстанції Теренчук Ж.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Вадовської Л.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Чеботар А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Орез Валентина Павловича, представника ОСОБА_1 на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Теренчук Ж.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним та позбавлення права спадкування за заповітом, -
        в с т а н о в и в:
У серпні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним та позбавлення права спадкування за заповітом.
Одночасно ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 11,451 га, кадастровий номер: 5123980700:01:001:0166, що розташована на території колишньої Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, яка належить на праві власності її матері - ОСОБА_3 , посилаючись на те, що відповідачка може відчужити земельну ділянку, що може ускладнити виконання рішення суду в майбутньому.
Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року заява ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена.
Накладений арешт на земельну ділянку площею 11,451 га, кадастровий номер: 5123980700:01:001:0166, що розташована на території колишньої Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі правовстановлюючого документу №59220182, виданого Державним земельним кадастром 16.02.2022 року.
Не погоджуючись з ухвалою суду, адвокат Орез В.П., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову залишити без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції задовольнивши заяву про забезпечення позову не пересвідчився та не зазначив в оскаржуваній ухвалі, чи між сторонами дійсно виник спір (чи прийняли спадщину сторони тощо), чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та чим це підтверджується. Не з`ясував обсяг позовних вимог, даних про особу відповідача (чи намагався відповідач отримати свідоцтво про спадщину за заповітом, чи вчиняв дії з метою реалізації майна тощо), а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (предметом позову є визнання заповіту нікчемним та усунення від спадкування, а не визнання права власності на спадкове майно). Також суд не навів жодних підстав, що накладення арешту у справі є розумним, обґрунтованим і адекватним вимогам заявника щодо забезпечення позову.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.
В судове засідання, призначене на 01 квітня 2025 року учасники справине з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 62, зв.б.).
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що  ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним та позбавлення права спадкування за заповітом, в якому просила визнати нікчемним заповіт її матері ОСОБА_3 , посвідчений державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області 03 вересня 2004 року за реєстром № 2998, яким вона заповіла належну їй земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .
Одночасно ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 11,451 га, кадастровий номер: 5123980700:01:001:0166, що розташована на території колишньої Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, яка належить на праві власності її матері - ОСОБА_3 .
В обґрунтування заяви зазначила, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_3 .
Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить належна матері на праві власності земельна ділянка площею 11,451 та, кадастровий номер: 5123980700:01:001:0166, що розташована на території колишньої Виноградівської сільської ради Роздільнянського району Одеської області.
Після смерті матері ОСОБА_2 звернулася до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу Одеської області Патраманської Л.М. із заявою про прийняття спадщини.
01 серпня 2024 року нотаріус письмово повідомила її про те, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку її матері неможливо, у зв`язку з тим що вона залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Роздільнянської державної нотаріальної контори Одеської області 03 вересня 2004 року за реєстром № 2998, на вище вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_1 .
Заявниця вважає, що дізнавшись про вказаний позов, відповідачка зможе розпорядитися майном, в тому числі відчужити, отримавши спадщину, а тому дані обставини можуть ускладнити виконання рішення суду в майбутньому.
Задовольняючи заяву  ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із її обґрунтованості, а також із того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України заява про забезпечення позову подається до суду, після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Процесуальний закон передбачає право особи у разі існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову подати до суду заяву про забезпечення позову, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд керується тим, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 11,451 га, кадастровий номер: 5123980700:01:001:0166, що розташована на території колишньої Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, яка під будь-якими обтяженнями не перебуває, що підтверджується витягом із реєстру прав власності на нерухоме майно.
Висновки суду про те, що земельна ділянка є безпосередньо предметом спору, та відповідач може розпорядитися цим майном отримавши свідоцтво про право на спадщину, та може до вирішення спору у суді розпорядитися цим майном, на даний час після скасування мораторію на продаж землі сільськогосподарського призначення відповідачка також має можливість провести відчуження заповіданої їй земельної ділянки, відповідають вимогам чинного законодавства.
На підставі вищевикладеного, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; з урахуванням встановленого спору між сторонами по справі, суд дійшов обґрунтованого висновку про накладення арешту на земельну ділянку, оскільки між сторонами існує спір щодо спадкового майна у вигляді земельної ділянки, а невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача.
Доводи апеляційної скарги адвоката Орез В.П., представника ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції задовольнивши заяву про забезпечення позову не пересвідчився та не зазначив в оскаржуваній ухвалі, чи між сторонами дійсно виник спір (чи прийняли спадщину сторони тощо), чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та чим це підтверджується, не з`ясував обсяг позовних вимог, даних про особу відповідача (чи намагався відповідач отримати свідоцтво про спадщину за заповітом, чи вчиняв дії з метою реалізації майна тощо), а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (предметом позову є визнання заповіту нікчемним та усунення від спадкування, а не визнання права власності на спадкове майно), колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд, оцінивши докази у їх сукупності, зважаючи на обставини, які передували зверненню з заявою про забезпечення позову, на законних підставах задовольнив заяву, враховуючи можливі негативні наслідки для ефективного захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, щоцивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі.
У відповідності з положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
На підставі ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу адвоката Орез Валентина Павловича, представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 серпня 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 10 квітня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ С.М. Сегеда