ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

21 травня 2025 року      
м. Харків
Справа № 646/8128/24
Провадження № 22-ц/818/1854/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук Н.П. ,
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Львової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року, ухвалене суддею Чорною Б.М., -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2024 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування позову зазначає, що 09 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-317000, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 100 001грн. строком на 60 місяців, тобто до 08 червня 2026 року, з процентною ставкою 35% річних. Банком були повністю виконані зобов`язання за кредитним договором. Між тим, позичальник взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2024 року за ним утворилась заборгованість у загальному розмірі 161 669,74грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 93370,46грн., заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом – 68 299,28грн. 12 червня 2024 року позичальнику було направлено досудову вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором, яка 27 червня 2024 року повернулася без вручення - за закінченням встановленого терміну зберігання.

З урахування викладеного просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 161 669,74грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року в задоволенні позову АТ "Кредобанк" – відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк» просить суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідач не звертався до Банку для мирного врегулювання спору, хоча знав про існування заборгованості. 
Підставою для звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту була прострочка з оплати процентів та тіла кредиту упродовж 24 (двадцяти чотирьох) місяців, що відображено в розрахунку заборгованості. 12 червня 2024 року представник АТ «Кредобанк» звернувся із досудовою вимогою про дострокове стягнення заборгованості через неналежне виконання грошових зобов`язань за Кредитним договором до ОСОБА_1 . 27 червня 2024 року досудова вимога до ОСОБА_1 повернулась Відправнику. Причиною повернення листа стало закінчення встановленого терміну зберігання, що підтверджується витягом з офіційного сайту АТ «Укрпошта» відстеження поштового відправлення за трек-номером № 0209427787075. 
Крім того, представник Відповідача не заперечує факт направлення досудової вимоги на адресу реєстрації та місця проживання Відповідача, тобто не заперечує факту виконання Банком вимог Закону України «Про споживче кредитування» та умов Кредитного договору. 
Також зазначає, що висновки суду першої інстанції суперечать висновкам Верховного Суду викладеним у постанові від 07 березня 2024 року у справі №487/3170/22 за їхнім позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Крім того вказує, що посилання суду першої інстанції на Порядок пересилання поштових відправлень, затверджених наказом КДП поштового зв?язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року, в якому передбачено складання ф.20 – втратив чинність 01 грудня 2017 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін посилаючись на те, що позивач не надав суду докази на користь належного дотримання ним процедури досудового врегулювання спору. Якщо кредит видавався на споживчі цілі, то кредитор з метою реалізації свого права на дострокове повернення кредиту повинен в обов`язковому порядку використати процедуру досудового врегулювання спору. Дана процедура прописана в ч.4 ст.16 Законі України “Про споживче кредитування”. Суть її зводиться до того, що кредитор може запустити процедуру про дострокове повернення споживчого кредиту, якщо позичальник затримав платежі на місяць (на три місяці за кредитом, забезпеченим іпотекою). Після зазначеного строку кредитор може направити вимогу про дострокове повернення кредиту, яка повинна бути виконана позичальником протягом 30 днів з моменту отримання (протягом 60 днів за кредитом забезпеченим іпотекою). Лише якщо після цього позичальником не будуть виконані вимоги кредитора, то останній може звернутися до суду з метою стягнення всієї заборгованості за кредитом. Якщо ж кредитор не використає цю процедуру, то у суду є підстави відмовити йому у стягненні всієї заборгованості за кредитом. 
Крім того, позивач направляючи вказану досудову вимогу умисно зазначив неправильний номер його телефону, що унеможливило його належне повідомлення з боку поштового відділення щодо надходження вказаного листа та його отримання ним.

У відповіді на відзив АТ “Кредобанк” просить задовольнити апеляційну скаргу посилаючись на те, що у відзиві відповідач не спростував доводи Банку, а лише наводить одні і тіж самі припущення щодо неправильного зазначення номеру телефону.
Звертає увагу на те, що зазначення номеру телефону отримувача у супровідній адресі є рекомендацією, а не обов?язком відправника.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що достроковому стягненню в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати направлення кредитодавцем позичальнику письмової вимоги про дострокове повернення кредиту і отримання позичальником такої вимоги. Між тим, позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження факту як належного надіслання позивачем відповідачеві досудової вимоги, так і отримання останнім цієї вимоги. Вказане свідчить про порушення позивачем як відповідних умов кредитного договору щодо надіслання досудової вимоги, так і передбаченого законодавством обов`язкового досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором.

Проте, погодитися із таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 08 червня 2021 року  ОСОБА_1 зернувся до АТ «Кредобанк» із анкетою-заявою №№CL-317000 фізичної особи на отримання готівкового кредиту.

09 червня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №CL-317000 (надалі договір), за умовами якого банк надає позичальнику кредит у розмірі 100 001грн. на строк 60 місяців з терміном погашення до 08 червня 2026 року на поточні потреби, зі сплатою 35% річних.

Додатком № 1 до вказаного договору, який підписано сторонами по справі, визначено графік платежів, де вбачається, що у ньому викладено таблицю визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

Всі істотні умови кредитного договору також зафіксовані у підписаному 09 червня 2021 року ОСОБА_1 паспорті споживчого кредиту.

На підтвердження факту надання кредиту та користування кредитними коштами банком до позовної заяви долучено меморіальний ордер №31541488 від 09 червня 2021 року на суму 100 001грн., призначення платежу видача кредиту за договором №CL-317000 від 09 червня 2021 року, виписку по особовим рахункам ОСОБА_1 з 09 червня 2021 року по 01 липня 2024 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у ОСОБА_1 станом на 01 липня 2024 року існує заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 161 669,74грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 93 370,46грн, заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом – 68 299,28грн.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (стаття 509 ЦК України).

Відповідно до статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно зі статтею 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються приписи законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» (далі – Закон про захист прав споживачів)).

Споживчий кредит – це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІ «Про споживче кредитування» (далі – Закон про споживче кредитування), який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон про захист прав споживачів застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону про споживче кредитування (стаття 11 Закону про захист прав споживачів у редакції, чинній з 10 червня 2017 року). Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону про захист прав споживачів. З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон про споживче кредитування, а у частині, що йому не суперечить, – також Закон про захист прав споживачів.

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Частина десята статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, містила положення про застосування обов`язкового досудового врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту, а після 10 червня 2017 року на ці правовідносини почала поширюватися частина четверта статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

У статті 25 Закону України «Про споживче кредитування» наведені вимоги щодо взаємодії із споживачами та іншими особами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимоги щодо етичної поведінки).

Так, відповідно до положень вказаної статті взаємодія кредитодавця, нового кредитора, колекторської компанії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, при врегулюванні простроченої заборгованості може здійснюватися, у тому числі, шляхом надсилання поштових відправлень із позначкою «Вручити особисто» за місцем проживання чи перебування або за місцем роботи фізичної особи.
Під час першої взаємодії із споживачем, його близькими особами, представником, спадкоємцем, поручителем, майновим поручителем або третіми особами, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у рамках врегулювання простроченої заборгованості кредитодавець, новий кредитор, колекторська компанія зобов`язані повідомити, зокрема, розмір простроченої заборгованості (розмір кредиту, проценти за користування кредитом, розмір комісії та інших платежів, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту), розмір неустойки та інших платежів, що стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит або відповідно до закону. У разі звернення відповідно до договору про споживчий кредит до третіх осіб, взаємодія з якими передбачена договором про споживчий кредит та які надали згоду на таку взаємодію, у тому числі до близьких осіб, відповідно до частини шостої цієї статті інформація про розмір простроченої заборгованості повідомляється лише за наявності згоди споживача на передачу інформації про наявність простроченої заборгованості таким особам. Розрахунок розміру простроченої заборгованості для колекторської компанії здійснюється кредитодавцем або новим кредитором.
Новий кредитор, колекторська компанія на вимогу споживача, його близьких осіб, представника, спадкоємця, поручителя або майнового поручителя зобов`язані протягом п`яти робочих днів після першої взаємодії при врегулюванні простроченої заборгованості надати документи, що підтверджують інформацію, зазначену у частині другій цієї статті (у тому числі детальний розрахунок простроченої заборгованості та всіх інших платежів по кожному платіжному періоду та підставу їх нарахування), особисто або шляхом направлення листа на адресу (електронну або поштову) такої особи, або в інший визначений договором про споживчий кредит спосіб.
Для цілей цієї частини моментом надання відповідних підтвердних документів є, у тому числі, 23 година 59 хвилин десятого робочого дня з дня направлення кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією рекомен-дованого поштового відправлення з описом вкладення, що містило відповідні підтвердні документи, або момент отримання повідомлення про вручення зазначеного поштового відправлення, якщо таке повідомлення отримано кредитодавцем, новим кредитором, колекторською компанією раніше зазначеного 10-денного строку.

Таким чином, у справі правове значення для правильного вирішення спору має не лише встановлення факту відправлення банком повідомлення про дострокове повернення кредиту боржнику, а й фактичного повідомлення боржника про наявність такої вимоги, оскільки для неповідомленої особи (для відома якої така вимога не доведена) обов`язок її виконати виникнути не може.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, згідно пункту 6.3.1 кредитного договору позичальник зобов`язався щомісячно здійснювати повернення суми заборгованості за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитом, у вигляді рівних сум – ануїтетного платежу (розмір якого визначається пунктами договору).

Відповідно до п.3.3.2 Банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування позичальника у випадку прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць.

Пунктом 6.9 кредитного договору передбачено, що Банк у випадках, передбачених п.3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Як вбачається з положень пункту 6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п. 6.9 договору, усунути порушення умов Кредитного договору, вказаних у повідомленні та протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за Кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п.6.9).

При цьому, пунктом 10.5 кредитного договору сторони погодили, що будь-які повідомлення Банку, які передбачені цим кредитним договором, за винятком повідомлень, передбачених п.п.10.8, 10.11 кредитного договору, на розсуд Банку – направляються на адресу електронної пошти (e-mail) позичальника, у вигляді електронного документа, з накладенням кваліфікованого електронного підпису Банку (уповноваженої особи Банку), або направляються/надаються Банком позичальнику у письмовій формі поштою за його адресою (місцем проживання), або особисто позичальнрику під час його візиту у відділення Банку.
Направлення Банком повідомлень, передбачених кредитним договором, за останньою повідомленою Банку позичальником адресою (місце проживання), e-mail (для елетронних документів) вважається належним.
Шляхом підписання кредитного договору позичальник зобов?язується отримувати поштові повідомлення від Банку в найкоротші строки та погоджується з тим, що будь-яке повідомлення яке надійшло від Банку вважається таким, що отримане позичальником з третього дня від моменту надходження повідомлення Банку до установи пошти, яка обслуговує позичальника за вказаною ним адресою (місце проживання), якщо не встановлено ранішу дату фактичного отримання позичальником цього повідомлення.

Як свідчать матеріали справи 11 червня 2024 року за вих. № 3247/2024 АТ «Кредобанк» щодо виконання договірних зобов`язань на ім`я позичальника ОСОБА_1 було складено досудову вимогу, яку було направлено останньому 12 червня 2024 року за допомогою засобів поштового зв?язку, про що свідчить опис вкладення у лист.

Із змісту вимоги вбачається, що АТ «Кредобанк» повідомляє ОСОБА_1 про те, що за ним станом на 11 червня 2024 року утворилась заборгованість в розмірі 158 950,61грн., яка складається з: 79 654,62грн. – строкового боргу за тілом кредиту; 13 715,84грн. – простроченого боргу за тілом кредиту; 36 602,74грн. – строкових відсотків; 28 977,41грн. – прострочених відсотків. Кредитор поставив вимогу достроково повернути вказані суми у повному обсязі протягом 30 днів з моменту її отримання, в іншому випадку Банк змушений буде звертися до суду за захистом своїх порушених прав, зокрема із позовом про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором.

Вказана вимоги про дострокове стягнення заборгованості кредиту була направлена на адресу відповідача, зазначена ними як у кредитному договорі, так і анкеті-заяві №№CL-317000 від 08 червня 2021 року, а саме: АДРЕСА_1 , цінним листом з описом з повідомленням про вручення. Проте, досудова вимога вручена не була. Згідно трекінгу Укрпошти підставою повернення зазначено: за закінченням встановленого терміну зберігання.

Крім того, вказана адреса місця проживання зазначається відповідачем процесуальних документах адресованих суду першої інстанції.

Належним слід вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору.

Належним дотриманням процедури повідомлення боржника про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Наведені висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі 487/3170/22, від 19 січня 2022 року у справі № 361/3222/19.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що надіславши 12 червня 2024 року вимогу про усунення порушень АТ «Кредобанк» виконав вимоги частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим набув права вимоги дострокового стягнення щодо усієї заборгованості за кредитним договором у судовому порядку.

Відсутність даних за трек-номером поштового відправлення в системі АТ «Укрпошта» не спростосує факту направлення вказаної вимоги відповідачу, оскільки такі дані зберігаються в системі АТ «Укрпошта» певний час.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем не заперечується як факт отримання грошових коштів за кредитним договором, так і факт існування заборгованості перед Банком. Як зазначає останній у відзиві на позовну заяву, порушення виконання умов договору, щодо сплати чергових платежів, виникло у зв?язку із повномаштабним вторгнення Російської Федерації на територію України, він втратив свій бізнес та доходи. На даний момент він доглядає свою невиліковно хвору мати та отримує виплати як фізична особа, що надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі. Вказані виплати є його єдиним доходом.

Посилання відповідача на те, що Банком на поштовому відправленні було невірно зазначено номер його мобільного телефону, що унеможливило належне повідомлення з боку поштового відділення щодо надходження вказаного листа та його отримання ним – колегією суддів не приймаються.

Дійсно, матеріали справи місять копію реєстру поштових відправлень, в якому зазначено номер телефону отримувача « НОМЕР_1 ».

Разом з тим, матеріали справи не місять доказів того, що вказаний (неправильним) номер мобільного телефону позивача зазначався безпосередньо Банком.

Зазначення в реєстрі поштових відправлень номеру телефону Банку не свідчить про те, що інформація про надходження поштового відправлення була передана поштовим відділенням на невірний номер телефону відповідача.

Так, згідно п.73 Правил надання послуг поштового зв?язку інформація про надходження реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу надсилається адресату у вигляді текстового повідомлення за номером телефону мобільного зв`язку, зазначеним на поштовому відправленні, поштовому переказі, а в разі відсутності номера телефону мобільного зв`язку - шляхом вкладення до абонентської поштової скриньки бланка повідомлення про надходження поштового відправлення або в інший спосіб, встановлений оператором поштового зв`язку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ані в досудовій вимозі від 12 червня 2024 року на ім?я ОСОБА_1 , ані на конверті поштового відправлення, контактного номеру телефону останнього Банком не зазначено.

Крім того, як зазначалось вище, пунктом 10.5 кредитного договору сторони узгодили, що: «будь-яке повідомлення яке надійшло від Банку вважається таким, що отримане позичальником з третього дня від моменту надходження повідомлення Банку до установи пошти, яка обслуговує позичальника за вказаною ним адресою (місце проживання)».

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що матеріали справи в своїй сукупності свідчать про те, що відповідач отримав кредит за договором №CL-317000 від 09 червня 2021 року, проте не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти в повному обсязі не повернув, тому наявні підстави для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 93 370,46 грн,

Що стосується відсотків за користування кредитними коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Так, сторони в кредитному договорі №CL-317000 від 09 червня 2021 року погодили, що за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка в розмірі 35% річних. Тобто, сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами. Тому, наявні правові підстави для стягнення не тільки тіла кредиту, а також заборгованості за нарахованими відсотками.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, нарахування відсотків на кредит проводилося до 01 липня 2024 року. З розрахунку заборгованості вбачається, що розмір заборгованості за простроченими відсоткам за користування кредитом становить 68299,28грн., які також підлягають стягненню.

Розмір заявленої банком заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості, який є арифметично правильним, відповідає умовам вказаного договору та не спростований відповідачем.

Що стосується постанов Верховного Суду, на які посилається відповідач, то вони не є релевантними до даних правовідносин.

Згідно п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про часткове задоволення позову.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу за кредитним договором, за апеляційною скаргою – задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2024 року – скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором №CL-317000 від 09 червня 2021 року в розмірі 161669,74грн., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту – 93370,46грн., заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитом – 68 299,28грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 7 570грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                                                               Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                                                      О.Ю. Тичкова

                                                                                                                             В.Б. Яцина