ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/111/25  Номер провадження 22-ц/814/1680/25	Головуючий у 1-й інстанції Ощинська Ю. О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.Ю.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,
при секретарі Галушко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року винесену за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно

В С Т А Н О В И В :

У січні 2025 року   ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно.
Просив визнати недійсним заповіт, складений 26 січня 2022 року від імені ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Тетяною Іванівною, реєстровий номер 1-40.
Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни від 27.01.2023 року про державну реєстрацію права власності за відповідачкою ОСОБА_2 на приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м, що належав на праві власності при житті ОСОБА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 189444953238 ) та припинити право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни від 27.06.2023 року про державну реєстрацію права власності за відповідачкою ОСОБА_2 на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 129,7 кв.м, житловою площею - 57,1 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами (зливна яма, огорожа), що належав на праві власності при житті ОСОБА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 391950753238 ) та припинити право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
Стягнути із відповідачки ОСОБА_2 на його користь витрати, пов`язані із розглядом цивільної справи в суді.
Разом з позовом ним подано заяву про забезпечення позову у якій він посилалася на те, що право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , які є предметом позову, на даний час зареєстровано на ОСОБА_2 . Вони мають неприязні стосунку з відповідачкою та у нього є підстави сумніватися та побоюватися того, що ОСОБА_2 має всі реальні можливості на свій розсуд розпорядитися спірним майном і провести його відчуження на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Просив накласти арешт на спірне майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , а також заборонити відповідачці ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вищевказаного спірного нерухомого майна на користь третіх осіб у будь-якій цивільно-правовій формі або в користування третім особам.

Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно – відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з ухвалою суду її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Просив зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. Так зазначає, що ним до суду подано позовну заяву та додано даки на підтвердження позовних вимог. Разом з цим, враховуючи, що він не володіє рядом документів, ним також було подано клопотання про витребування доказів. 
Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися.
Приватний нотаріус Михайліченко Т.М. та завідувач Пирятинської держнотконтори Репях Т. надіслали клопотання про розгляд справи без їх участі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

При з`ясуванні обставин справи суд апеляційної інстанції встановив, що при формуванні матеріалів за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позву судом першої інстанції не долучено копію позовної заяви та додатків до неї.
У зв`язку з зазначеним, колегія суддів дослідила копію позовної заяви та додатки до неї, що наявні в системі «Електронний суд».
З матеріалів справи вбачається, що у січні 2025 року   ОСОБА_1 звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно.
Просив визнати недійсним заповіт, складений 26 січня 2022 року від імені ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 та посвідчений державним нотаріусом Пирятинської державної нотаріальної контори Полтавської області Репях Тетяною Іванівною, реєстровий номер 1-40.
Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни від 27.01.2023 року про державну реєстрацію права власності за відповідачкою ОСОБА_2 на приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , загальною площею 77,6 кв.м, що належав на праві власності при житті ОСОБА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 189444953238 ) та припинити право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни від 27.06.2023 року про державну реєстрацію права власності за відповідачкою ОСОБА_2 на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 129,7 кв.м, житловою площею - 57,1 кв.м, із господарськими будівлями та спорудами (зливна яма, огорожа), що належав на праві власності при житті ОСОБА_3 (Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 391950753238 ) та припинити право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
Стягнути із відповідачки ОСОБА_2 на його користь витрати, пов`язані із розглядом цивільної справи в суді.
В обґрунтування позову він зазначив, що є спадкоємцем за законом після матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останній на праві власності належали житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 . З повідомлення приватного нотаріуса йому стало відомо, що ОСОБА_3 склала заповіт на ім`я ОСОБА_2 . Вважає, що заповіт не відповідав волі спадкодавця та не був підписаний ОСОБА_3 .
Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано клопотання про витребування доказів, у якому він просив витребувати у приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу
Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни спадкову справу № 23/2022 після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Витребувати у відповідача по справі ОСОБА_2 правовстановлюючі документи на спірне нерухоме майно, а саме: на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а також на приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 .
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову позивач зазначив, що право власності на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , які є предметом позову, на даний час зареєстровано на ОСОБА_2 . Вони мають неприязні стосунку з відповідачкою та у нього є підстави сумніватися та побоюватися того, що ОСОБА_2 має всі реальні можливості на свій розсуд розпорядитися спірним майном і провести його відчуження на користь третіх осіб, що може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Просив накласти арешт на спірне майно, а саме на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , а також заборонити відповідачці ОСОБА_2 вчиняти будь-які дії щодо відчуження вищевказаного спірного нерухомого майна на користь третіх осіб у будь-якій цивільно-правовій формі або в користування третім особам.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову виходив з того, що заявник ОСОБА_1 заявляючи вимоги у заяві, із визначенням назви майна, не надав суду жодних доказів та документів, з яких суд може встановити ці обставини, а саме дату придбання чи реєстрації спірного майна, його індивідуально визначені ознаки та вартість, отже не доведено наявність предмету доказування.
Однак колегія суддів не може погодитися з вказаним висновком виходячи з наступного.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно частин 1 та 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.
Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.
Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.
Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.
Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».
Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого в АДРЕСА_1 , які належали матері сторін ОСОБА_3 , з повідомлення приватного нотаріуса Михайліченко І.М. вбачається, що єдиним ОСОБА_3 склала заповіт на все належне їй майно на іншу особу. 
При цьому позивачем надано витяги з реєстрів на підтвердження права власності ОСОБА_3 на зазначене майно.
У свою чергу позивач оскаржує заповіт складений його матір`ю.
Аналізуючи зазначене колегія суддів вважає хибними висновки суду першої інстанції що заявником не доведено наявність предмету доказування.
Разом з тим, враховуючи, що відповідач оформила право власності на спадкове майно, що підтверджує її представник у відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 має можливість розпоряджатися спірним майном, в тому числі відчужити його третій особі.  Можливе подальше відчуження відповідачем спірної нерухомості об`єктивно перешкоджатиме ефективному захисту порушених прав позивача.
Надаючи оцінку способам забезпечення позову заявленим позивачем, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне. 
Оцінка співмірності способу забезпечення позову полягає у співвідношеннінегативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з враховуванням інтересів сторін та інших учасників судового процесу, ефективністю захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без застосування заходу забезпечення позову, можливістю виконання судового рішення у разі задоволення вимог.
У постанові від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19 Верховний Суд роз`яснив, що: арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна; заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна - це перешкода у вільному розпорядженню майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. 
У свою чергу заборона відчуження нерухомого майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, можливості користуватися спірним майном та утримувати його.
Крім того, забезпечення позову є лише тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на випадок, коли відповідач діятиме недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає за доцільне застосувати саме забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна, що буде адекватним, пропорційним, співмірним заходом відносно позовних вимог.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права
Враховуючи викладене, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги. Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року слід скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Т.М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно – задовольнити частково.
Забезпечити позов шляхом заборони відчуження житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не розглядає справу по суті, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду спору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Пирятинського районного суду Полтавської області від 22 січня 2025 року – скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора – приватного нотаріуса Лубенського нотаріального округу Полтавської області Михайліченко Таїсії Миколаївни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Пирятинська державна нотаріальна контора Полтавської області, про визнання заповіту недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спадкове майно – задовольнити частково.
Забезпечити позов шляхом заборони відчуження житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складено 23 квітня 2025 року

Головуючий                         О.В. Чумак

Судді                                         Ю.В. Дряниця

                                                                       Л.І. Пилипчук