УХВАЛА

27 травня 2025 року 
м. Київ
справа №320/43537/23
адміністративне провадження № К/990/19221/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Північного офісу Держаудитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 320/43537/23 за позовом Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу закупівлі,
УСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство по утриманню мостів і шляхів міста Києва звернулося до суду з адміністративним позовом до Північного офісу Держаудитслужби, у якому просив.
- визнати протиправним та скасувати висновок Північного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі UA-2023-03-27-010036-а від 19 травня 2023 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано висновок Північного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі UA-2023-03-27-010036-а від 19 травня 2023 року.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Північного офісу Держаудитслужби на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів міста Києва "Київавтошляхміст" судовий збір у розмірі 2 684,00 грн.
02 травня 2025 року Північним офісом Держаудитслужби подано засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 320/43537/23.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини 5 цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.
Предметом оскарження у цій справі є протиправний висновок Північного офісу Держаудитслужби про результати моніторингу закупівлі UA-2023-03-27-010036-а від 19 травня 2023 року.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2023 року відкрито провадження у справі №320/43537/23 за правилами спрощеного позовного провадження.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що підставою касаційного оскарження судових рішень є підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зазначає, що розгляд цієї справи має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес.
Суд відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на таке.
У Рішенні від 22 листопада 2023 року у справі № 3-88/2021(209/21, 47/22, 77/23,188/23) Конституційний Суд України зазначив, що фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на велику кількість спорів, створюючи тривалий у часі підхід до вирішення актуальної правової проблеми. Формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права є метою вирішення виключної правової проблеми, яка має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів.
Кількісний критерій ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності.
Про якісний критерій свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі.
Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та аналіз оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Суд зазначає, що сама лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального обґрунтування, та за відсутності належних та допустимих доказів, не може бути визнана судом підставою, що підпадає під дію підпункту «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Отже, доводи скаржника, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими.
Суд також критично оцінює доводи скаржника про те, що справа становить значний суспільний інтерес та зауважує, що поняття значний суспільний інтерес є оціночним, оскільки кожна справа становить значний суспільний інтерес та виняткове значення для кожного учасника справи. Втім, Верховний Суд виходить з того, що справа становитиме значний суспільний інтерес, якщо результат її перегляду прямо або опосередковано матимуть вплив на забезпечення реалізації системи гарантій права на справедливий суд, та, як наслідок, визначення змісту та обсягу прав, свобод чи законних інтересів невизначеного кола осіб. Допустимість відкриття касаційного провадження у справах незначної складності чи розглянутих у порядку спрощеного пповадження, з умов, що справа становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для скаржника, також зумовлена потребою забезпечення єдності судової практики. Йдеться про реалізацію принципів верховенства права та правової визначеності, рівності перед законом і судом з метою гарантування розумної передбачуваності судового рішення.
Водночас у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи. Скаржником також не обґрунтовано, в чому полягає суспільний інтерес у розгляді безпосередньо цієї справи Верховним Судом, та яке значення для правозастосовчої практики буде мати прийняте Судом рішення у цій справі.
Отже, Суд дійшов висновку, що у касаційній скарзі скаржником не наведено обґрунтованих підстав можливості допуску касаційної скарги до перегляду судових рішень, прийнятих за наслідками розгляду справи за правилами спрощеного провадження.
Крім того, зі змісту рішень судів попередніх інстанцій, оприлюднених в Єдиному державному реєстрі судових рішень убачається, що спірним у цій справі є питання відповідності тендерної пропозиції Товариства з обмеженою відповідальністю «Підприємство «Маст-Буд» (далі - ТОВ «Підприємство «Маст-Буд»), визначеного переможцем закупівлі, кваліфікаційним вимогам до учасників закупівлі.
У цій справі, суди попередніх інстанцій відхилили аргументи відповідача про те, що ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» у складі тендерної пропозиції було надано довідку про наявність обладнання, яке планується використовувати при виконанні робіт на об`єкті від 03 квітня 2023 року №01-117, яка не містить інформацію про наявність бази для складання будівельних матеріалів, чим було не виконано вимогу підпункту 1.1.1 і пункту 1.1 Розділу 2 Додатку 2 до ТД. Судами попередніх інстанцій встановлено, що у складі тендерної пропозиції учасник надав інформацію про наявність бази для складування будівельних матеріалів та техніки за адресою: м. Київ, Віто-Литовський провулок, 14, договір оренди майна № 01/12/2022-08 від 01.12.2022, укладений з Товариством з обмеженої відповідальністю «МЗБК», відповідно до умов якого орендодавець передав, а учасник прийняв в платне орендне користування відкриті забетоновані майданчики та під`їзні шляхи, загальною площею 720 м2, які знаходяться за адресою: м. Київ, Віто-Литовський провулок, 14, акт приймання-передачі відкритих та забетонованих майданчиків від 01 грудня 2022 року (Додаток №3 до Договору оренди майна № 01/12/2022-08 від 01 грудня 2022 року). На підставі зазначеного суди дійшли висновку, що учасник нажав всі документи, які вимагалися відповідно до підпункту 1.1.1 та 1.1.3 пункту 1.1 Розділу 2 Додатку 2 до тендерної документації, чим повністю виконав вимоги тендерної документації щодо підтвердження наявності у нього бази для складання будівельних матеріалів.
Крім того, суди спростували доводи відповідача про ненадання учасником в складі тендерної пропозиції документів, які б підтверджували наявність в нього апаратів зварювальні інверторні ММА - 350 та Компресора AIR500 100л/хв. Судами попередніх інстанцій встановлено, що учасник подав договір про оренду технологічних агрегатів, будівельної техніки та автотранспорту № 2303-МБ від 02 січня 2023 року, що, на їхню думку, свідчить про дотримання ним вимог підпункту 1.1.3 пункту 1.1 Розділу 2 Додатку 2 до тендерної документації, оскільки право користування відповідними зварювальними апаратами та компресорами може підтверджуватись, в тому числі, і договором оренди.
Також, суди попередніх інстанцій визнали необґрунтованими доводи відповідача щодо ненадання учасником в складі тендерної пропозиції кваліфікаційного сертифікату геодезиста ОСОБА_1 . Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» надано в складі тендерної пропозиції Свідоцтво про підвищення кваліфікації інженера-геодезиста ПК 38639433/000645-21 від 01 жовтня 2021 року. На підтвердження вказаних обставин також долучено витяг з Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру. 
Отже, як слідує з оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відповідність тендерної пропозиції ТОВ «Підприємство «Маст-Буд» кваліфікаційним вимогам до учасників закупівлі, визначених тендерною документацією, та відповідно, відсутність підстав для її відхилення позивачем як замовником закупівлі на підставі пункту 1 частини першої статті 31 Закону №922-VIII.
Касаційна скарга не містить вмотивованих доводів щодо незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відсутності порушення, встановленого Південним офісом Держаудитслужби в оскаржуваному висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2023-03-27-010036-а від 19 травня 2023 року.
Висновки судів попередніх інстанцій про відсутність порушення є визначальними для вирішення цього спору, оскільки мають прямим наслідком скасування оскаржуваного висновку моніторингу.
Водночас доводи касаційної скарги зводяться виключно до незгоди з висновком суду першої інстанції про неналежність визначення відповідачем в оскаржуваному висновку способу усунення виявлених порушень, посилаючись, зокрема, на постанови Верховного Суду від 21 вересня 2023 року у справі №160/19326/22, від 09 лютого 2023 року у справі № 520/6848/21, від 31 січня 2023 року у справі №260/2993/21, від 24 січня 2023 року у справі №280/8475/20, від 23 березня 2023 року у справі №400/4705/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 420/693/21, від 10 листопада 2022 року у справі №200/10092/20-а.
Однак, висновки Верховного Суду, викладені у названих постановах, на які посилається скаржник, не можуть слугувати прикладом правильного застосування норм матеріального права, оскільки такі висновки грунтувалися на встановлених порушеннях на відмінно від обставин цієї справи.
Суд зауважує, що висновки викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.
За таких умов висновки Верховного Суду, викладені у названих постановах не можуть слугувати прикладом правильного застосування норм матеріального права, оскільки правовідносини у вказаних справах і у цій справі не є подібними.
В іншій частині доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки встановлених судами попередніх інстанцій обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
З огляду на зазначене та враховуючи, що касаційна скарга подана на судові рішення, прийняті у справі, які розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, а аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судовому рішенні суду першої та апеляційної інстанції обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин справи, то у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Північного офісу Держаудитслужби на рішення Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі № 320/43537/23 за позовом Комунального підприємства по утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхміст" до Північного офісу Держаудитслужби про визнання протиправним та скасування висновку про результати моніторингу закупівлі.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

А.Г. Загороднюк
Л.О. Єресько
В.М. Соколов,
Судді Верховного Суду