Номер провадження: 22-ц/813/2674/25 
Справа № 521/1507/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Чередник К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 05 листопада 2020 року відповідач звернулась до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву-анкету б/н на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР».
Того ж дня, 05 листопада 2020 року, між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №2354983654, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №4983654, який є невід`ємною частиною кредитного договору.
Відповідно до договору, максимальна сума кредитного ліміту – 108725,91 грн. Платежі за користування встановленим кредитним лімітом: щомісячні проценти (комісія) – 2,49 відсотків від суми кредиту щомісяця; проценти – 0,01 відсотків річних від суми кредиту. Строк користування кредитом – 42 місяці, кінцева дата повернення кредиту – 15 квітня 2024 року.
Позивач вказує, що 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування, а ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі – за кредитним договором №2354983654 від 05 листопада 2020 року, укладеного з ОСОБА_1 .
Однак, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує та систематично порушує умови договору, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою рахунку.
Зазначає, що банк направив вимогу відповідачці про дострокове повернення кредиту від 29 серпня 2022 року №14706/70.2.2, яка залишилася без реагування і відповіді останньої.
Внаслідок порушення зобов`язань договору кредиту №2354983654 від 05 листопада 2020 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» станом на 19 жовтня 2022 року становить 156452,69 грн., яка складається з - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) – 52710,61 грн.
Оскільки відповідачка ухиляється від належного виконання взятих на себе зобов`язань, встановлених кредитним договором, позивач просив суд стягнути з останньої суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 156452,69 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2684,00 грн.
Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року заочне рішення суду від 27 березня 2023 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2024 року позов Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2354983654 від 05 жовтня 2020 року станом на 19 жовтня 2022 року в розмірі 156452 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 69 копійок, яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) – 52710,61 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» судовий збір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 , звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи позов, стягуючи з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2354983654 від 05 жовтня 2020 року станом на 19 жовтня 2022 року в розмірі 156452 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 69 копійок, яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) – 52710,61 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позову та доведеності заявлених вимог, врахувавши при цьому не спростування відповідачкою пред`явленого до неї позову і здійсненого банком розрахунку заборгованості.
Колегія суддів з такими висновками районного суду в цілому погоджується, але звертає увагу на наступне.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 05 10. 2020 року відповідачка звернулась до ТОВ «ФК «ЦФР», правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву-анкету б/н на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (т. 1 а. с. 11);
- того ж дня, 05 10. 2020 року, між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір №2354983654, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №4983654, який є невід`ємною частиною кредитного договору. Відповідно до договору, максимальна сума кредитного ліміту – 108725,91 грн.. Платежі за користування встановленим кредитним лімітом: щомісячні проценти (комісія) – 2,49 відсотків від суми кредиту щомісяця; проценти – 0,01 відсотків річних від суми кредиту. Строк користування кредитом – 42 місяці, кінцева дата повернення кредиту – 15 квітня 2024 року (т. 1 а. с. 8);
- 20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» було укладено договір факторингу №200921, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» зобов`язується передати (сплатити) ТОВ «ФК «ЦФР» суму фінансування, а ТОВ «ФК ЦФР» зобов`язується відступити АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитними договорами, в тому числі – за кредитним договором №2354983654 від 05 листопада 2020 року, укладеного з ОСОБА_1 (т. 1 а. с. 12-21);
- АТ «Таскомбанк» набуло право грошової вимоги до відповідачки зобов`язань за договором кредиту №2354983654 від 05 листопада 2020 року; 
- 29 серпня 2022 року Банк направив відповідачці вимогу про дострокове повернення кредиту від 29 серпня 2022 року №14706/70.2.2, згідно якої останній було надано тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги для дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та комісії за користування кредитом. Однак дана вимоги залишилася без реагування і відповіді (т. 1 а .с. 50-51, 52-54); 
- банк свої зобов`язання за договором кредиту №2354983654 від 05 листопада 2020 року виконав у повному обсязі, однак відповідач від виконання своїх зобов`язань ухиляється;
- через невиконання зобов`язань за договором кредиту №2354983654 від 05 листопада 2020 року, заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Таскомбанк» станом на 19 жовтня 2022 року становить 156452,69 грн., яка складається з - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість по комісії (в тому числі прострочена) – 52710,61 грн.; 
- вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку (т. 1 а. с. 35, 36-49, 135, т. 2 а. с. 4-84);
- будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором відповідачем суду не надано. Відзиву на позовну заяву позивачем також не надано.
Колегія суддів виходить з такого.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За положеннями статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Встановивши, що в один і той самий день - 05.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 особисто підписала:
- заяву-анкету на отримання кредиту та інших послуг в ТОВ «ФК «ЦФР», згідно з п. 6 якої позичальник повідомлений кредитодавцем у відповідності до вимог чинного законодавства, у чіткій та зрозумілій формі з інформацією, вказаною в ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»,ст. 6, 9 Закону України «Про споживче кредитування», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та іншою інформацією, необхідною для свідомого та добровільного вибору фінансової послуги;
- кредитний договір № 2354983654 відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах, передбачених в паспорті кредиту №4983654, який є невід`ємною частиною кредитного договору;
- паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4983654, відповідно до якого платежі за користування встановленим кредитним лімітом: щомісячні проценти (комісія) – 2,49 відсотків від суми кредиту щомісяця; проценти – 0,01 відсотків річних від суми кредиту. Строк користування кредитом – 42 місяці, кінцева дата повернення кредиту – 15 квітня 2024 року, 
а також, встановивши, що:
- відповідач користувалась фактично отриманими кредитними коштами;
- відповідач не надала доказів на повернення кредиту і сплати процентів у розмірі нарахованої заборгованості і таким чином не спростувала розрахунок заборгованості;
- АТ «Таскомбанк» в законному порядку 20.09.2021 року набуло право грошової вимоги до відповідачки зобов`язань за договором кредиту №2354983654 від 05.10.2020 року, а 29 серпня 2022 року направило відповідачу вимогу №14706/70.2.2 про дострокове повернення кредиту , згідно з якою ОСОБА_1 було надано тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги для дострокового повернення всієї суми кредиту, сплати процентів та комісії за користування кредитом, яка залишилася відповідачем без реагування і відповіді, 
суд першої інтонації вірно вважав, що позивач довів, що сторони кредитного договору погодили розмір кредитного ліміту, розмір річних та щомісячних відсотків, строки повернення кредиту та сплати відсотків, виконання кредитором зобов`язань з кредитним договором а також законність набуття ним права вимоги за кредитним договором, в той час як відповідач не спростувала існування у неї непогашеної заборгованості по тілу кредиту, річним та щомісячним відсоткам, не довела помилковість виконаного позивачем розрахунку. 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції набув обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову в межах заявлених вимог. 
Проте, задовольняючи вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції не врахував, що після скасування судом 28.11.2023 року первісного заочного рішення від 27.10.20203 року і призначення підготовчого провадження, позивачем надано уточнення до позовної заяви без зміни розміру заявлених вимог, відповідно до якого Банк просив в якості однієї із складових заборгованості за кредитним договором стягнути не заборгованість за комісією у розмірі 52 710 грн. 61 коп., а заборгованість за щомісячними відсотками у розмірі 52 710 грн. 61 коп., що дійсно відповідає умовам кредитного договору, і стягнув в якості складової заборгованості 52 710,61 грн. саме комісію.
Тому в цій частині доводи апеляційної скарги є слушними, внаслідок чого рішення суду у вказаній частині слід змінити з урахуванням поданої позивачем на стадії підготовчого судового засідання про уточнення позовних вимог без зміни їх розміру. 
Інші доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних рішень у різних країнах.
Так, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spai», заява серія А № 303-А; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
У справі «Серявін та інші проти України» зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Filad», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Отже, у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
При таких обставинах, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду у мотивувальній частині – зміні з викладенням її в редакції цієї постанови апеляційного суду, а у резолютивній частині – зміні з викладенням її наступним чином «стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» заборгованість за кредитним договором №2354983654 від 05 жовтня 2020 року станом на 19 жовтня 2022 року в розмірі 156452 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 69 копійок, яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за річними відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість за щомісячними відсотками (в тому числі прострочена) – 52 710,61 грн. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 — задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2024 року у мотивувальній частині - змінити та викласти її в редакції цієї постанови.
Резолютивну частину рішення - змінити та викласти її наступним чином.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області 14 вересня 2013 року, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», 01032, м. Київ, вул. С. Петлюри, 30, код ЄДРПОУ 09806443, МФО 339500, рах. № НОМЕР_3 заборгованість за кредитним договором №2354983654 від 05 жовтня 2020 року станом на 19 жовтня 2022 року в розмірі 156452 (сто п`ятдесят шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 69 копійок, яка складається з: - заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена) – 103726,74 грн., заборгованість за відсотками (в тому числі прострочена) – 15,34 грн., заборгованість за щомісячними відсотками (в тому числі прострочена) – 52 710,61 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 21.05.2025 року.

Головуючий:                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                Є.С. Сєвєрова

                                                                       С.О. Погорєлова