ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/13465/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Малиш Н.І., Баранник Н.П.,     
  
          розглянувши в порядку письмового провадження   в місті Дніпрі  апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області   
на рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду   від 11.12.2024, (суддя суду першої Турлакова Н.В.), прийняте в прядку спрощеного провадження у м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/13465/24  за позовом ОСОБА_1  до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,  
УСТАНОВИВ:
          24.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
          - визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до стажу роботи періоди з 02.10.1993 по 10.05.1995 включно;
- зобов`язати    Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити пенсію за віком з 21.02.2024р.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (п.б ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення"). Проте рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області позивачу відмовлено у призначенні пенсії. Також зазначеним рішенням не зараховано період роботи позивача з 02.10.1993 по 10.05.1995 включно до пільгового стажу. 
          Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 11.12.2024 задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 частково. Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, ЗАПОРІЗЬКА область, місто ЗАПОРІЖЖЯ, проспект СОБОРНИЙ, будинок 158-Б) від 16.04.2024 року №045550024582 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ). Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, ЗАПОРІЗЬКА область, місто ЗАПОРІЖЖЯ, проспект СОБОРНИЙ, будинок 158-Б) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) період його роботи згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 05.02.1982р., а саме з 02.10.1993 року по 10.05.1995 рік. Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (код ЄДРПОУ 20490012, 69057, ЗАПОРІЗЬКА область, місто ЗАПОРІЖЖЯ, проспект СОБОРНИЙ, будинок 158-Б) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) про призначення пенсії за віком від 08.04.2024 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог    відмовив.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління ПФУ в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскільки записи в трудовій книжці позивача не відповідають положенням, а саме, записи періоду роботи з 02.10.1993р. по 10.05.1995р., зазначена дата про прийняття на роботу має суттєві відмінності з датою в наказі про прийом, яка зазначена некоректно – 10.02.1993р., тому в посадових осіб органу Пенсійного фонду України були відсутні законні підстави врахувати вищезазначені періоди роботи. Суд І інстанції не врахував, що трудова книжка від 05.02.1982 НОМЕР_2 не відповідає вимогам Інструкції № 162 та Інструкції № 58 а, отже, не може слугувати підставою для зарахування зазначених в ній періодів роботи до страхового стажу.
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 08.04.2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Відповідну заяву було зареєстровано за №6388 від 08.04.2024 року.
Заяву ОСОБА_1 за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Рішенням Головного управління ПФУ в Запорізькій області від 16.04.2024 року №045550024582 ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Так, в рішенні Головного управління ПФУ в Запорізькій області 16.04.2024 року №045550024582 зазначено зокрема наступне.
Пенсійний вік визначений ст.26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становить 63 роки.
Вік заявника 63 роки 01 місяць 17 днів. 
Необхідний страховий стаж становить від 21 до 31 року.
Страховий стаж особи становить 18 років 7 місяців 23 дні.
За доданими документами до страхового стажу не враховано період роботи згідно записів трудової книжки від 05.02.1982 НОМЕР_2 , а саме: 02.10.1993 по 10.05.1995, оскільки зазначена дата про прийняття на роботу має суттєві відмінності з датою в наказі про прийом, яка зазначена некоректно (10.02.1993).
Для врахування до страхового стажу зазначеного періоду необхідно надати довідку про стаж.
Висновок: відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Не погоджуючись з оскаржуваним рішення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно відмовив відповідачу в зарахуванні до стажу періоду його роботи з 02.10.1993 по 10.05.1995. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із    статтею 46 Конституції України    громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються    Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-ІУ    (дані - Закон №1058).
Відповідно до    ст.1 Закону №1058-ІV, пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно до    ст. 8 Закону №1058    передбачено, що право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті тих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у    статті цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно до    статті 24 Закону №1058-IV    страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою    статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою    статті 26 цього Закону.
Згідно із    статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”    основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також, у відповідності до    ст. 48 Кодексу законів про працю України    трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, студентів вищих та учнів професійно-технічних навчальних закладів, які проходять стажування на підприємстві, в установі, організації. До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться. Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637    затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29.07.1993, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6 пункту 2    Інструкції № 58    зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до пункту 4    Постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 “Про трудові книжки працівників”    відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17.
Так, згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 від 05.02.1982, ОСОБА_1 :
- запис 10 - 02.10.1993 - ЧМП "ГОАР" прийнято на посаду водія 2 класу (наказ віл 10.02.1993)
- запис 11 - 10.05.1995 - звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП (наказ від 10.05.1995 №5).
Суд зазначає, що приписами пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за №58 (далі-Інструкції №58) передбачено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до п.п.1.3, 1.4    Інструкції №58    при влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку.
Пунктами 2.2 - 2.4    Інструкції №58    встановлено, що до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
У п. 2.6 пункту 2    Інструкції №58    зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно п.4    постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 року №301, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, працівник не може відповідати за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці НОМЕР_2 від 05.02.1982р., копія якої наявна в матеріалах справи та була досліджена судом, щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його страхового стажу.
Посилання Пенсійного фонду на невідповідність записів у трудовій книжці позивача не може слугувати підставою для неврахування спірного періоду роботи позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. Вказана обставина не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питання про надання пенсії за віком.
Відповідачем не взято до уваги, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Крім того, позивач не може нести відповідальності за правильність заповнення трудової книжки.
Аналогічний висновок вказаний і в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2018 у справі №220/989/17, від 19.12.2019 у справі №307/541/17.
Також суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивачу буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Пенсійним фондом було протиправно не зараховано до страхового стажу позивача періоди: з 02.10.1993 по 10.05.1995, оскільки зазначений період позивача підтверджено відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, у зв`язку з чим, вказаний період має бути зараховано до страхового стажу позивача для призначення пенсії за віком.
З огляду на викладене, суд правильно вказав, що Пенсійний фонд при прийнятті рішення про відмову у призначенні пенсії від 16.04.2024 №045550024582 в частині спірного періоду (з 02.10.1993 по 10.05.1995) діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а отже є протиправним та підлягає скасуванню у частині вказаного періоду. Як наслідок, суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги про зобов`язання Головне управління ПФУ в Запорізькій області зарахувати позивачу до страхового стажу періоди з 02.10.1993 по 10.05.1995, також правомірно поклав на відповідача обов`язок повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
          З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду – відсутні. 
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 325 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій  області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 в адміністративній справі №160/13465/24 – залишити без змін.
                    Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник