ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3509/25 Справа № 210/6051/24 	    	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року                                                         м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді Бондар Я.М.,
       суддів Зубакової В.А., Корчистої О.І.
       секретар судового засідання Лідовська А.А.
       сторони справи:
       позивач - ОСОБА_1 
відповідач- Комунальне підприємство «Кривбасводоканал», 
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року, ухвалене суддею Вікторович Н.Ю. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного судового рішення відсутні),
ВСТАНОВИВ
16 жовтня 2024 року адвокат Новіков М.О. звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та просив суд визнати недійсним договір №20 від 25.07.2024 року про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладений між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» . 
В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначив, що 29.05.2024 року ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Мазепа Н.П. реєстр №644. 
Для оформлення документів, в тому числі пов`язаних з приданням квартири, 28.05.2024 року позивач надала своїй матері ОСОБА_2 довіреність, яка була посвідчена Невдах Т.П. , старостою сіл Володимирівка, Шевченко, Сергіївка, Новомарянівка та Українка виконкому Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області. 
Відповідно до вказаної довіреності ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти свої інтереси, подавати, отримувати та підписувати (заяви, розрахунки, декларації, бланки, довідки, листи, витяги, документи, посилки, конверти, тощо) в державних, громадських та будь-яких підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності. 
Будь-яких повноважень на укладення договорів від імені ОСОБА_1 не надавала. 
У вересні 2024 року від співробітника КП «Кривбасводоканал» позивач дізналась, що начебто нею укладено договір №20 від 25.07.2024 року про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення. 
Відповідно до умов вказаного договору, позивач підтвердила свою заборгованість перед КП «Кривбасводоканал» в сумі 42 698,87 грн. 
Отримавши копію вказаного договору на адвокатський запит, позивач дізналась, що вказаний договір №20 від 25.07.2024 року був підписаний відповідачем ОСОБА_2 та передбачає реструктуризацію заборгованості, яка виникла у попереднього власника квартири з 2018 року. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст.ст.202, 203, 215, 237, 241, 244 ЦК України представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кривбасводоканал», ОСОБА_2 про визнання договору недійсним.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір №20 від 25.07.2024 про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладений між ОСОБА_1 та КП «Кривбасводоканал». Витрати по справі покласти на відповідача.
При цьому, скаржник зазначає, що судом зроблено помилковий висновок про те, що позивачем проведено оплату на виконання укладеного Договору про реструктуризацію заборгованості та схвалено правочин який укладений від імені позивача представником за довіреністю ОСОБА_2 . Зазначає, що надана відповідачем Довідка не містить відомостей про те, яка саме особа здійснювала вказаний платіж, за який період цей платіж вносився, чи здійснювався цей платіж на виконання спірного договору та яке насправді призначення такого платежу. Наголошує на тому, що ОСОБА_1 не здійснювала жодного платежу на виконання укладеного спірного договору про реструктуризацію заборгованості та категорично не схвалювала укладення вказаного правочину. Звертає увагу на те, що позивач взагалі не надавала ОСОБА_2 повноважень на укладення будь-яких договорів з будь-якими особами, про що чітко зазначено у довіреності від 28.05.2024. Зазначає, що позивач категорично незгодна з умовами договору про реструктуризацію заборгованості та немає наміру приймати на себе заборгованість попереднього власника квартири, враховуючи, що така умова не була погоджена у договорі купівлі-продажу квартири та вважає, що відповідач повинен вирішувати питання щодо погашення заборгованості з колишнім власником придбаної нею квартири.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, КП «Кривбасводоканал», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить відмовити в задоволенні скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач ОСОБА_2 , просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.
Заслухавши суддю - доповідача, думку представника позивача ОСОБА_1  - ОСОБА_4 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив оскаржуване судове рішення скасувати, ухвалити нове про повне задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , представника відповідача КП «Кривбасводоканал» Осташа А.М., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін,  перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 29 травня 2024 року ОСОБА_1 придбала квартиру на адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазепою Н.М. та зареєстровано в реєстрі за №644.
28 травня 2024 року ОСОБА_1  уповноважила ОСОБА_2  представляти свої  інтереси, подавати,  отримувати та  підписувати (заяви, розрахунки, декларації, бланки, довідки, листи, витяги, документи, посилки, конверти, тощо) в державних, громадських та будь-яких підприємствах, установах, організація незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності (органах нотаріату, в житлово-експлуатаційних організаціях, ЦНАП, органах місцевого самоврядування, виконкому, адміністративних комісіях, органах ДПС, Пенсійному фонду України, Фонді соціального страхування, органах соціального захисту населення, Центр обслуговування платників Апостолівської ДПІ, державної статистики, державній виконавчій службі, в правоохоронних органах, органах центру зайнятості). 
Вказана вище довіреність була посвідчена Невдах Т.П., старостою сіл Володимирівка, Шевченко, Сергіївка, Новомарянівка та Українка виконкому Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області та зареєстрована в реєстрі за №1-08.
25 липня 2024 року між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» та ОСОБА_1 підписано Договір №20 про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення. 
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору, споживач при укладенні даного Договору підтверджує суму боргу у розмірі 42 698,87 грн. 
Відповідно до п. 1.2 Договору, «Кривбасводоканал» надає громадянину розстрочку у погашенні заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, що утворилась станом на 01.07.2024 року на суму 43 941,91 грн., з 01.08.2024 року по 31.07.2026 року, у тому числі: 2024 рік - 8 895,60 грн., 2025 рік - 21 349,44 грн., 2026 рік - 12 453,83 грн., щомісячно 1779,12 гривень. 
З долученої до матеріалів справи інформації з системи НоваКом встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 , який відкритий 25.07.2024 року, початкова заборгованість становила 42 698, 87 грн., сплачено 1800 грн., залишок заборгованості 40898,87 грн.
Відповідно до витягу з системи НоваКом, у вересні 2024 року споживачем за адресою АДРЕСА_1 було здійснено оплату у розмірі 1800,00 грн.
Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог, виходив з того, що доводи позовної заяви не знайшли свого підтвердження.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , проте не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позову, з огляду на таке.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року)
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені у позовні вимоги.
Так, з наявного у справі Договору №20 про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення від 25.07.2024, встановлено, що його укладено між Комунальним підприємством «Кривбасводоканал» в особі начальника служби Водозбуту Кіслової Світлани Анатоліївни, яка діє на підставі довіреності №01-16/18 від 08.01.2024 та ОСОБА_1 , яка є власником житлового приміщення на підставі - номер витягу 380671528 від 29.05.2024. Зазначений Договір підписано Начальником служби Водозбуту та Кравчук (а.с.11-12).
З спірного Договору про реструктуризацію заборгованості з надання послуг з водопостачання та водовідведення не встановлено того факту, що його було укладено та підписано відповідачем ОСОБА_2 - матір`ю позивача на підставі раніше виданої донькою ОСОБА_1 . Довіреності від 28 травня 2024 року, посвідченою Невдах Т.П., старостою сіл Володимирівка, Шевченко, Сергіївка, Новомарянівка та Українка виконкому Апостолівської міської ради Криворізького району Дніпропетровської області та зареєстрована в реєстрі за №1-08.
Так, у позовній заяві зазначено, що під час вивчення спірного Договору №20 від 25.07.2024 про реструктуризацію заборгованості за період з 01.09.2018 по 25.07.2024 позивачем було встановлено, що спірний Договір підписано її матір`ю ОСОБА_2 .
Проте, колегія суддів не погоджується з такими доводами позивача, з огляду на те, що суду не надано доказів на підтвердження укладення та підписання спірного договору третьою особою, зокрема не надано висновку експерта про проведення почеркознавчої експертизи, виконаного на замовлення сторони у справі або виконаного за ухвалою суду першої інстанції за клопотанням позивача, яким би було доведено, що підпис спірного Договору реструктуризації виповнено не власником квартири ОСОБА_1 , а іншою особою, зокрема її матір`ю ОСОБА_2 .
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень частин першої, третьої, п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована сторона заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя стаття 215 ЦК України).
За правилом частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Звертаючись до суду з вказаним позовом представник позивача адвокат Новіков М.О. посилається на вимоги ч.1 ст.215 ЦК України як на підставу для задоволення заявлених позовних вимог, вказуючи про те, що позивач не надавала відповідачу ОСОБА_2 повноважень на укладення будь-яких договорів, проте належних та допустимих доказів, на підтвердження викладених у позові обставин справи, а саме укладення та підписання спірного Договору іншою особою ОСОБА_2 , а не позивачем ОСОБА_1 , ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано, а відтак позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю в повному обсязі, що є окремою підставою для відмови у позові. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що правильне по суті судове рішення про відмову у позові підлягає залишенню без змін, однак з урахуванням мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в редакції цієї постанови.
Оскільки фактично рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, понесені позивачем витрати під час розгляду справи в судах першої і апеляційної інстанції залишаються за ОСОБА_1 . 
Керуючись ст.ст.367,368,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргупозивача ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 грудня 2024 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення виготовлено 12 травня 2025 року.

Головуючий: Я.М. Бондар

Судді: В.П. Зубакова

О.І. Корчиста