ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/481/25 Справа № 182/4054/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року                                                         Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:  Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
за участю секретаря  Черняєвої С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №182/4054/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України,
на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року,  

встановив:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі за текстом МТСБУ) про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що, згідно наказу № 467 від 24 травня 2018 року, позивач перебувала у трудових відносинах з АТ «Нікопольський завод феросплавів», де працювала на посаді шихтовика аглоцеху. 
08 січня 2020 року позивач їхала на роботу в заводському автобусі «Ікарус 26050Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , разом з іншими працівниками. Коли їхній автобус знаходився в районі будинку № 137 по вул. Електрометалургів в м.Нікополі Дніпропетровської області, приблизно о 06-50 годині, ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 та рухався по вул.Електрометалургів в м.Нікополі з боку вул.Газопровідної в напрямку вул.Героїв Чорнобиля, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Део-Нексия», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Після зіткнення автомобіль марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжив некерований рух та зіткнувся з автобусом «Ікарус 26050Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також здійснював рух у зустрічному автомобілю марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , напрямку. 
Внаслідок вказаного ДТП, позивач отримала тілесні ушкодження. З місця дорожньо-транспортної пригоди вона була одразу госпіталізована до КП «Нікопольська міська лікарня № 1» НМР» де їй була проведена хірургічна операція з приводу травматичної ампутації правої гомілки на рівні с/3. Позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в м.Нікополі з 08 січня 2020 року по 21 січня 2020 року, звідки була переведена до травматологічного відділення КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова» та в обласній клінічній лікарні вона знаходилась з 22 січня 2020 року по 06 лютого 2020 року. 23 січня 2020 року позивачу була проведена хірургічна операція – етапна нефректомія культі с/3 гомілки. 27 січня 2020 року аналогічна операція проведена повторно з ВАК-дренуванням. Для подальшого лікування (пластики рани) її перевели до опікового відділення КНП «Міська клінічна лікарня № 2» ДМР» та на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні вона перебувала до 27 березня 2020 року. Весь час з 08 січня 2020 року по 27 березня 2020 року позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах. 
Внаслідок отриманих в результаті ДТП травм та подальшого лікування позивач вже не могла працювати на посаді шихтовика, яку обіймала до травми, спричиненої ДТП. 
Згідно наказу № 237 від 01 червня 2020 року адміністрацією АТ «НЗФ» з нею був укладений строковий трудовий договір до 31 травня 2021 року, з прийняттям її на посаду адміністратора (0,25 ставки) готелю «Нікополь» відділу управління соціальними об`єктами, зі звільненням від виконання роботи шихтувальника 3 розряду агломераційного цеху.
Позивач вказувала, що за час лікування вона витратила кошти в розмірі 46 092, 06 грн, про що до позовної заяви долучила копії фіскальних чеків та видаткової накладної №136231 від 06 лютого 2020 року. 
Згідно листа Фонду соціального страхування України від 27 липня 2020 року за №22.3 – 01/1530, частина витрат в сумі 38 927, 76 грн, пов`язаних з її лікуванням, була повернута Фондом соцстраху, проте, сума витрат в розмірі 7 164, 30 коп не була виплачена позивачу. 
Зазначає, що, оскільки на даний час законодавство не вимагає наявності довіреності на керування транспортним засобом, ОСОБА_2 , який керував автомобілем на відповідній правовій підставі, має відшкодувати позивачу невиплачені витрати, у зв`язку з її лікуванням в сумі 7 164, 30 грн. 
Згідно довідки № 6504 від 13 серпня 2015 року, яка перебуває в матеріалах кримінального провадження (а.с.105), ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій та на цій підставі, керував автомобілем марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , без наявності полісу цивільно-правової відповідальності. Отже, оскільки ОСОБА_2 є учасником бойових дій, на нього розповсюджується дія ч.1 ст.13 зазначеного Закону. Згідно п.24.2 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. 
Позивач зазначила, що тривалість її лікування становила: 23 дні в січні 2020 року, 29 днів в лютому 2020 року та 27 днів в березні 2020 року, усього - 79 днів. Також, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою внаслідок ДТП травмою з 28 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року – усього 22 дні. Отже, загальна тривалість лікування становить 101 день. Розмір мінімальної заробітної плати на момент скоєння ОСОБА_2 ДТП, становив 4 723 грн. Таким чином, розмір регламентної плати, у зв`язку з лікуванням позивача, що підлягає стягненню з МТСБУ, становить: 4 723 грн : 30 =157,43 грн на день. Лікування тривало 101 день, тому розмір регламентної плати становить: 157,43 грн х 101 = 15 900, 43 грн. 
Наслідком скоєння ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди стала стійка втрата працездатності 80 %. Згідно довідки МСЕК, серії 12 ААБ № 622784 від 04 травня 2020 року, позивачу встановлена 2 група інвалідності. У зв`язку з тим, що ДТП мало місце, коли вона прямувала на роботу, у довідці про інвалідність зазначено причини інвалідності – трудове каліцтво. Згідно ст. 26 Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених, відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності – 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. На момент ДТП, розмір мінімальної заробітної плати позивача становив 4 723 грн. Таким чином позивач вважає, що стягненню з МТСБУ на її користь підлягає шкода в розмірі 85 014 грн : 4 723 грн х 18 = 85 014 грн. 
Всього розмір матеріальних витрат, пов`язаних з її лікуванням, внаслідок ДТП, становить 100 914, 43 грн, яка, на переконання позивача, підлягає стягненню з МТСБУ. 
Крім того, внаслідок ДТП, позивач була звільнена від виконання роботи шихтувальника 3 розряду агломераційного цеху та з нею укладений строковий трудовий договір лише до 31 травня 2021 року. У зв`язку зі стійкою втратою працездатності вона отримує лише 0,25 ставки на посаді адміністратора готелю «Нікополь», хоча, до отримання травми під час ДТП, її середній заробіток становив 15 948, 30 грн, згідно довідки від 14 лютого 2020 року. На момент подання цього позову вона отримує лише 800 грн. Крім цього, злочинними діями відповідача їй, окрім матеріальної шкоди, була спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що вона втратила кінцівку, перенесла величезну кількість хірургічних операцій, зазнала фізичного болю, як під час ДТП, так і в результаті чисельних медичних маніпуляцій та процедур, проте, її лікування ще триває. Позивач вже ніколи не зможе повернутись до нормального життя, оскільки обмежена в русі та пересуванні. Спричинену їй моральну шкоду оцінює у 300 000 грн. Згідно ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Оскільки розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню на її користь з МТСБУ, становить 100 914 грн 43 коп, 5 % від вказаної суми становитимуть 5 045 грн 72 коп : 100 914 грн 43 коп х 0,05 = 5 045 грн 72 коп. Регламентна виплата на відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню з МТСБУ, менша за той розмір моральної шкоди, яку вона просить стягнути, а тому, вважає, що її залишок підлягає стягненню з ОСОБА_2 : 300 000 грн. 00 коп. – 5 045 грн. 72 коп. = 294 954 грн. 28 коп. 
На підставі наведеного вище позивач просила суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового Бюро України на її користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої їй спричинені тяжкі тілесні ушкодження, в розмірі 100 914 грн. 43 коп., та моральну шкоду в розмірі 5 045 грн. 72 коп. А також стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 7 164 грн. 30 коп. та моральну шкоду, спричинену їй внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 294 954 грн. 28 коп. 
Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 100 914 грн 43 коп та моральну шкоду в розмірі 5 045 грн 72 коп, а всього стягнуто 105 960 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 7 164 грн 30 коп та моральну шкоду в розмірі 294 954 грн 28 коп, а всього стягнуто 302 118 грн. Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992 грн 40 коп, тобто з кожного по 496 грн 20 коп.
В апеляційній скарзі відповідач МТСБУ, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовних вимог позивача до МТСБУ, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що витрати на лікування та необхідність їх здійснення мають бути підтвердженні документально відповідним закладом охорони здоров`я, розмір витрат на ліки та лікування, предмети догляду визначаються на підставі лікарських рецептів, довідок або рахунків. Однак апелянт вважає, що долучені до матеріалів справи копії чеків та квитанцій не є належним доказом, пов`язаних з лікуванням, оскільки не можливо встановити чи пов`язані ці витрати з ДТП. 
Апелянт звертає увагу на те, що моральна шкода повинна вираховуватись з належно підтвердженими витратами на лікування та стійкої втрати працездатності. 
Зазначає, що страхове відшкодування пов`язане з стійкою втратою працездатності та витрати пов`язані з лікуванням повинен відшкодувати фонд соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить апеляційну скаргу МТСБУ залишити без задоволення, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року залишити без змін.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 7 164 грн 30 коп та моральної шкоди в розмірі 294 954 грн 28 коп, а всього - 302 118 грн, тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 08 січня 2020 року ОСОБА_2 , приблизно о 06-50 годині, керував автомобілем марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався по вул.Електрометалургів в м.Нікополі з боку вул.Газопроводної в напрямку вул.Героїв Чорнобиля, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем марки «Део-Нексия» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який рухався в зустрічному напрямку. Після зіткнення, автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , продовжив некерований рух та зіткнувся з автобусом «Ікарус 26050Е», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який також здійснював рух у зустрічному автомобілю марки «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_2 , напрямку. 
Внаслідок вказаної ДТП, ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження та з місця дорожньо-транспортної пригоди була одразу госпіталізована до КП «Нікопольська міська лікарня №1»НМР», де, згідно матеріалів справи, їй була проведена хірургічна операція з приводу травматичної ампутації правої гомілки на рівні с/3. 
З довідок та виписок медичних закладів вбачається, ОСОБА_1 , в період з 08 січня 2020 року по 21 січня 2020 року, перебувала на стаціонарному лікуванні в м.Нікополі, в період з 22 січня 2020 року по 06 лютого 2020 року, продовжила лікування в травматологічному відділенні КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І.Мечникова». 23 січня 2020 року ОСОБА_1 була проведена хірургічна операція – етапна нефректомія культі с/3 гомілки, 27 січня 2020 року аналогічна операція проведена повторно з ВАК-дренуванням та для подальшого лікування (пластики рани) була переведена до опікового відділення КНП «Міська клінічна лікарня № 2» ДМР», де на стаціонарному лікуванні в опіковому відділенні перебувала до 27 березня 2020 року. 
Ухвалюючи рішення в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до МТСБУ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з МТСБУ на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 100 914 грн 43 коп та моральної шкоди в розмірі 5 045 грн 72 коп.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб».
Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Згідно ст. 1197 ЦК України розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Статтею 39 Закону передбачено, що МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до підпункту «а» п. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
У п.22.1 ст.22 Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до п.23.1 ст.23 вказаного Закону, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є , зокрема,  шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим (ст.25 Закону);  шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим (ст.26 Закону).
Згідно п.24.2 Закону, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. 
Відповідно п.26.1 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ,  шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.
Пунктом  35.1 ст.35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою (п. 36.1 ст. 36 Закону).
Згідно вимог п.13.1 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТ СБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно п.ґ ч.41.1 ст.41 Закону, МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є учасником бойових дій, а тому на нього розповсюджується дія ч.1 ст.13 зазначеного Закону.
Наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджено, що тривалість лікування позивача становила: 23 дні в січні 2020 року, 29 днів в лютому 2020 року та 27 днів в березні 2020 року, усього - 79 днів. Також, вона знаходилась на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою внаслідок ДТП травмою з 28 серпня 2020 року по 18 вересня 2020 року – усього 22 дні. Отже, загальна тривалість лікування становить 101 день. Розмір мінімальної заробітної плати на момент скоєння ОСОБА_2 ДТП, становив 4 723 грн. Таким чином, розмір регламентної плати, у зв`язку з лікуванням позивача, що підлягає стягненню з МТСБУ, становить: 4 723 грн : 30 =157,43 грн на день. Лікування тривало 101 день, тому розмір регламентної плати становить: 157,43 грн х 101 = 15 900 грн 43 коп. 
На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що розмір регламентної виплати в сумі 15 900 грн 43 коп і вказаний розмір матеріальної шкоди підлягає стягненню з МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, оскільки заподіяна особою шкода, на яку поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що долучені до матеріалів справи копії чеків та квитанцій не є належним доказом, пов`язаних з лікуванням, оскільки не можливо встановити чи пов`язані ці витрати з ДТП колегією суддів апеляційного суду відхиляються, оскільки в даному випадку та з урахуванням наданих довідок, ОСОБА_1 , в період з 08 січня 2020 року по 27 березня 2020 року перебувала на стаціонарному лікуванні в різних медичних закладах, внаслідок чого, в першу чергу, понесла витрати на лікування, а також втратила той дохід, який вона отримувала, працюючи на посаді шихтовика, яку вона обіймала до отриманої травми, спричиненої ДТП.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, наслідком скоєння ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди стала стійка втрата позивачкою працездатності 80%. Згідно довідки МСЕК, серії 12 ААБ № 622784 від 04 травня 2020 року, позивачу встановлена 2 група інвалідності. У зв`язку з тим, що ДТП мало місце, коли вона прямувала на роботу, у довідці про інвалідність зазначено причини інвалідності – трудове каліцтво. Згідно ст.26 Закону, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених, відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення II групи інвалідності – 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. На момент ДТП, розмір мінімальної заробітної плати позивача становив 4 723 грн. Таким чином суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню з МТСБУ на її користь позивача підлягає зокрема і шкода в розмірі 85 014 грн : 4 723 грн х 18 = 85 014 грн. 
Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності, та витрати, пов`язані з лікуванням, повинен відшкодувати фонд соціального страхування по тимчасовій втраті працездатності колегією суддів не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки такі твердження апелянта суперечать ст. 37 Закону України, якою встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування або зміни рішення суду.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Оскільки апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.
Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 червня 2024 року, в оскаржуваній частині, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста