ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5096/25 Справа № 212/5416/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О. Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 212/5416/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання - Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідач –  ОСОБА_1 ,

розглянувши  у  відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження,    апеляційну скаргу  відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Борис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 27 лютого 2025 року, -
ВСТАНОВИВ :

У травні 2024 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (надалі – АТ «Сенс Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» (найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк» на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 12 серпня 2022 року) Угоду про надання споживчого кредиту №501380275, відповідно до умов якої АТ «Альфа Банк» зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених Кредитним договором. У випадку невиконання позичальником умов договору, останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом тридцяти календарних днів з дня отримання від Банку інформації. Банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту. Відповідач свої зобов`язання за Кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 219 412,41 грн, яку позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість за Кредитним договором №501380275 від 27.10.2021 року у розмірі 219 412,41 грн, з яких: 177 089,37 грн - заборгованість за кредитом; 42 323,04 грн - заборгованість за відсотками.
Розстрочено ОСОБА_1 виконання рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року по справі № 212/5416/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованості за Кредитним договором №501380275 від 27.10.2021 року у розмірі 219 412,41 гривень терміном на 6 (шість) місяців з дня набрання рішення суду законної сили, шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 36 568,74 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» витрати на оплату судового збору в сумі 2684,00 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Зачепіло З.Я., просить скасувати рішення суду в частині задоволених позовних вимог АТ «Сенс Банк» та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126Ї20 про те, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту не означає укладення Договору про споживчий кредит та дотримання його форми. Паспорт споживчого кредиту по своїй суті є довідкою про умови кредитування, а не складовою кредитного договору.
Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази щодо узгодження всіх умов кредитного договору, які вважав узгодженими АТ «Сенс Банк», оскільки суду не надано доказів ознайомлення відповідача із Умовами споживчого кредитування.
Також, у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, що не тільки позбавляє можливості перевірити факт отримання позичальником коштів за кредитним договором, але і перевірити розмір спірної заборгованості.
Встановлений у договорі розмір відсотків є несправедливими у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та суперечить встановленим обмеженням статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушуючи принципи розумності та добросовісності. 
Щодо підтвердження факту юридичної сили електронних документів Кредитного догвору №501380275 від 27.10.2021 року відповідач зазначає, що для того щоб виділити електронний документ з маси інших документів, він повинен бути певним чином персоніфікованим.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Солодовнікова А.В., який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 жовтня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа Банк» та відповідачем ОСОБА_1 була підписана оферта на укладення Угоди про надання споживчого кредиту № 501380275, Анкета-заява про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», графік платежів та паспорт споживчого кредиту, які в сукупності становлять Кредитний договір, згідно умов якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 190 000,00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом 35,00 % річних строком на 60 місяців. Дата повернення кредиту вказана до 27.10.2026 року (п. 2 Оферти). 
Укладення та підписання Угоди (Кредитного договору) №501380275 від 27.10.2021 між сторонами не заперечувалося представником відповідача у судовому засіданні та у поданому до суду відзиві відповідачем. 
Згідно із п. 3 Оферти, кредит надається для власник потреб. Розмір – 190 000,00 грн., спосіб видачі - переказ на рахунок, відкритий в АТ «Альфа Банк».
До відомостей про юридичну особу АТ «Альфа-Банк», які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, були внесені зміни, а саме - змінено найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».
Сторони узгодили в письмовій формі Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, що становить Додаток № 1 до укладеного між сторонами договору №501380275 від 27.10.2021 року.
З наданого позивачем Паспорта споживчого кредиту вбачається, що сторонами за вказаним кредитним договором узгоджено суму кредиту – 190 000,00 грн, строк кредитування - 60 міс, процентну ставку 35,00 %, а також штраф в розмірі 300,00 грн. за кожне прострочення платежу від 5 днів та більше.
Банк належним чином виконав умови кредитного договору, надавши відповідачу кредит у сумі 190 000,00 грн, що підтверджується випискою по особовому рахунку з 27.10.2021 року по 22.01.2023 рік та меморіальним ордером № 654170619 від 27 жовтня 2021 року. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 22.01.2023 року, загальний розмір заборгованості відповідача за договором №501380275 від 27.10.2021 року становить 219 412,41 грн. 
До позовної заяви додано копію досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань, адресовану ОСОБА_1 , в якій позивач зазначив, що АТ «Сенс Банк» вимагає від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов Кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом. Факт надіслання вимоги щодо виконання договірних зобов`язань відповідачу підтверджується реєстром поштових відправлень Укрпошта, та описом вкладеним у цінний лист.
Задовольняючи вимоги позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 , уклавши договір в електронній формі, погодився з умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, і цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Досліджені письмові докази свідчать про те, що відповідач отримав кредитні кошти за договором №501380275 від 27.10.2021 року, протее, не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитним договором, отримані в кредит кошти не повернув. Враховуючи, що АТ «Сенс Банк» надано докази, які підтверджують надання кредитних коштів клієнту, отримання і використання таких коштів клієнтом, та те, що отримані відповідачем кошти в добровільному порядку АТ «Сенс Банк» не повернуті, тобто відповідачем не виконано договірні зобов`язання, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі частини 1 статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини 2 статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. 
Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом частини першої статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
На підставі частини 1 та 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом частини 1, 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
27 жовтня 2021 року між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , укладено Угоду про надання споживчого кредиту №501380275.
Матеріали справи містять оферту на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501380275 від 27 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк» (а.с.18-19).
Відповідно до акцепту пропозиції на укладення Угоди про надання споживчого кредиту №501380275 від 27 жовтня 2021 року АТ «Альфа Банк» прийняв пропозицію ОСОБА_1 на укладання відповідної Угоди споживчого кредиту.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.
Відповідачем погоджено Паспорт споживчого кредиту, який містить усі істотні умови договору, а саме суму кредиту 190 000,00 грн., строк кредитування 96 місяців, процентну ставку 35% річних. Такі ж умови наявні в оферті та акцепті.
Складовою угоди є графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг.
Договір з боку відповідача підписано одноразовим ідентифікатором та сам по собі факт укладення такого договору відповідачем ОСОБА_1 не заперечувався у суді першої інстанції.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 дійшов висновку, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписано позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено належними та допустимими доказами.
Із наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що, заповненням Оферти відповідач підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.
Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.
У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений; сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Таким чином, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі.
Оскільки відповідач вважається ознайомленим з умовами кредитного договору в порядку, передбаченому частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», тобто до моменту підписання кредитного договору, колегія суддів доходить висновку, що відповідач повністю ознайомлений з його порядком укладення та підписання, про що свідчать виконані останнім фактичні, а також використання ним електронного підпису одноразового ідентифікатору.
Вищенаведене спростовує доводи апеляційної скарги проте, що відповідач ОСОБА_1 не ознайомлений з умовами кредитування.
Кредитор свої зобов`язання за кредитним договором №501380275 від 27.10.2021 року виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит, що підтверджується меморіальним ордером № 654170619 від 27 жовтня 2021 року та випискою по особовому рахунку.
Відповідач ОСОБА_1 належним чином взяті на себе зобов`язання не виконує. 
Згідно з розрахунком заборгованості по кредитному договору №501380275 від 27.10.2021 року станом на  22 січня 2023 року, становить 219 412,41 грн, з яких: 177 089,37 грн - заборгованість за кредитом; 42 323,04 грн - заборгованість за відсотками.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку відповідача, є належним доказом користування відповідачем кредитними коштами.
Позивач, пред`явивши вимогу про стягнення заборгованості, просив, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його вартості, зокрема заборгованість за нарахованими відсотками.
Як вже зазначалось, за правилами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відсотки за користування кредитом не є відповідальністю за невиконання зобов`язання, а є платою за кредит та входять до складу зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту, що також передбачено частиною 1 статті 1054 ЦК України, згідно якої за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Сторонами кредитного договору №501380275 від 27.10.2021 узгоджено  процентну ставку у розмірі 35,00 %, а тому   позивач обґрунтовано нараховував проценти в межах строку кредитування, що, зокрема, відображено у розрахунку заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що встановлений у Договорі розмір відсотків є несправедливими, у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», та суперечить встановленим обмеженням статті 21 Закону України «Про споживче кредитування», порушуючи принципи розумност і та добросовісності.
Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений частиною третьою цієї статті
Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором
Однак, дана норма стосується щодо вимог про нарахування пені, яку позивач не нараховував.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати.
Однак, при розгляді даної справи в суді першої інстанції, ОСОБА_1 не заявляв зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування».
Таким чином, апеляційний суд відхиляє посилання відповідча на порушення позивачем статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, відповідно до статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Не можна вважати прийнятним й посилання на статтю 21 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки у цій правовій нормі визначено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, однак таких позовних вимог не заявлено.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна протии України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Зачепіло Зоряна Ярославівна, - залишити без задоволення.
Рішення  Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 лютого 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Повне судове рішення складено 08 травня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: