ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року	Львів	Справа № 260/3849/24 пров. № А/857/5952/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Курильця А.Р., Мікули О.І.,
за участю секретаря                    Кулабухової М.М.,
представника позивача           Шаранича С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Львові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Калинич Я.М. у м. Ужгород) у справі № 260/3849/24 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування рішень,

                                                       ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича від 20.06.2023 ВП №56945133 про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн;
визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Романа Владислава Яношевича від 20.06.2023 року ВП №72083304 про примусове виконання постанови №56945133, виданого 20.06.2023 Відділом ДВС у місті Ужгороді про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору в сумі 40589,16 грн.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що ще до відкриття виконавчого провадження вчинив всі необхідні дії для виконання рішення суду. Вважає, що оскільки позивач (божник у виконавчому провадженні) добровільно виконав рішення суду, в той же час, державним виконавцем не здійснювалося жодних примусових дій, то виконавчий збір стягненню не підлягає.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.09.2024 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив позивач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позов.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що виконавче провадження №56945133 було закінчене 20.06.2023 на підставі п. 9 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення суду, а відтак в силу вимог ч. 9 ст. 27 цього ж Закону виключає можливість стягнення з боржника виконавчого збору.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов.
Відповідач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що Ужгородський міськрайонний суд 25.09.2017 прийняв заочне рішення у справі № 308/2150/17 за цивільним позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
На виконання рішення у справі №308/2150/17 Ужгородський міськрайонний суд 13.12.2017 видав виконавчий лист, відповідно до якого боржником є ОСОБА_2 , а стягувачем Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 413809,94 грн., а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 6207,15 грн.
Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, на підставі заяви стягувача від 01.08.2018 про примусове виконання цього виконавчого листа, прийняв постанову ВП №56945133 про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2018, в якій вказано про стягнення з боржника виконавчого збору.
06.09.2018 головний державний виконавець прийняв постанову ВП № 56945133 про арешт майна боржника.
25.09.2018 головним державним виконавцем було винесено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ВП №56945133.
24.10.2018 головний державний виконавець прийняв постанову ВП №56945133 про арешт коштів боржника.
18.06.2020 головним державним виконавцем було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження ВП №56945133.
Відповідно до розпорядження №56945133 від 17.06.2020 вбачається, що 11.06.2020 року на рахунок з обліку депозитних сум при примусовому виконанні виконавчого документа №308/2150/17, виданого 13.12.2017, надійшли грошові кошти у сумі 14425,60 грн.
20.06.2023 головний державний виконавець на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову ВП №56945133 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
20.06.2023 головний державний виконавець виніс постанову ВП №56945133 про стягнення виконавчого збору, відповідно до ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» постановив стягнути з боржника ( ОСОБА_2 ) виконавчий збір в розмірі 40589,16 грн.
Постанова про стягнення виконавчого збору від 20.06.2023 виділена в окреме провадження.
Постановою головного державного виконавця від 20.06.2023 ВП № 72083304 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 56945133 виданої 20.06.2023 про стягнення виконавчого збору у сумі 40589,16 грн.
Позивач, вважаючи спірні постанови протиправними, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
За приписами ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частинами 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно із ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Пунктом 8 розділу ІІІ «Загальні умови та порядок здійснення виконавчого провадження» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (далі - Інструкція № 512/5), передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору. Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.
Таким чином, приймаючи одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору, державний виконавець діяв правомірно, відповідно до норм чинного законодавства.
Поряд з цим, згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів (ч. 2 ст. 27 цього ж Закону).
За приписами пп. 1-6 ч. 5 ст. 27 цього Закону виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів, накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (ч. 9 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Положеннями ст. 40, 42 наведеного Закону передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Зокрема, ч. 3 ст. 40 цього Закону встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Відтак, системний аналіз положень ст. 26, ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», Інструкції № 512/5 в аспекті спірних правовідносин дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.
Разом з цим, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, а не правом державного виконавця.
Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі № 480/3452/19, від 20.11.2019 по справі № 480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.
Стягнення з боржника виконавчого збору під час відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця, спрямованим на перерахування цих коштів до Державного бюджету України. Дана правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом у постановах від 23.01.2019 (справа № 703/1086/17), від 13.02.2019 (справа № 295/13991/16-а), та від 19.09.2019 (справа№ 420/1373/19).
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що Головний державний виконавець Ужгородського міського відділу ДВС ГТУЮ у Закарпатській області, на підставі заяви стягувача від 01.08.2018 про примусове виконання цього виконавчого листа, прийняв постанову ВП №56945133 про відкриття виконавчого провадження від 08.08.2018, в якій вказано про стягнення з боржника виконавчого збору.
20.06.2023 головний державний виконавець на підставі п.9 частини першої ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», прийняв постанову ВП №56945133 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на обставину добровільного виконання ним рішення, оскільки із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження починається відлік примусового виконання рішення, можливість виконати боржником його у добровільному порядку втрачена.
За своєю правовою природою постанова про стягнення виконавчого збору є рішенням державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця.
Стягнення з боржника виконавчого збору одночасно з відкриттям виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця (ч. 4 ст. 27 Закону № 1404-VIII).
Відтак, у межах спірних правовідносин відсутні визначені законом умови та підстави не стягувати виконавчий збір.
При цьому, суд першої інстанції вірно звернув увагу позивача на те, що норма ч. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», яка процитована ним у поданому позові для обґрунтування того, що постанова про стягнення виконавчого збору повинна була бути винесена разом з постановою про відкриття виконавчого провадження - була викладена в новій редакції і набрала чинність 28.08.2018, тобто вже після прийняття оскаржуваної постанови.
За такого правового регулювання та обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач діяв на підставі та в межах своїх повноважень, тому вимога позивача про скасування спірних постанов є безпідставною, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду — без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2024 року у справі № 260/3849/24 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено  16 квітня 2025 року