ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року
м. Хмельницький

Справа № 686/7001/24
Провадження № 22-ц/820/967/25

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретаря: Чебан О.М.,
 
за участю представників сторін,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року (суддя Колієв С.А.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,
в с т а н о в и в:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення суду, що перебуває на виконанні у ДВС, із відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача щомісячно до досягнення сином повноліття. 
Проте, відповідач належним чином не виконував свої обов`язки щодо сплати аліментів, внаслідок чого станом на 01.02.2024 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 142121,30 грн. 
Згідно наведеного позивачкою розрахунку пені по аліментам, її розмір становить 2 396 361 грн., однак враховуючи положення ч. 1 ст.196 СК України розмір пені, нарахованої на суму заборгованості по аліментам не може бути більше 100% заборгованості по аліментам.
Із урахуванням викладеного, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 142121,30 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у сумі 20 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 170,44 грн. В решті у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачем доказів відсутності його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не надано, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Суд при визначенні розміру пені враховував те, що за положення ч.1 ст.196 СК України розмір пені, нарахованої на суму заборгованості по аліментам не може бути більше 100% заборгованості,крім того врахувавши матеріальний стан відповідача, який офіційно не працевлаштований (розмір аліментів нараховується відповідно до середнього заробітку по регіону) дійшов висновку про зменшення розміру пені до 20000 грн. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні пені за прострочення сплати аліментів в сумі 122121,30 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню в сумі 122121,30 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано зменшив розмір пені за несвоєчасну сплату аліментів з 142121,30 грн. до 20000 грн. На думку апелянта, підстави для зменшення розміру неустойки відсутні, оскільки відповідач у справі не подавав клопотання про зменшення розміру пені по аліментам у зв`язку з його матеріальним та сімейним станом, не вказував про необхідність зменшення розміру пені з цих підстав і в наданому відзиві на позов. Апелянт зауважує, що погашення заборгованості по аліментам відбулося після подання позовної заяви про стягнення пені по аліментам. Відповідачем у справі не подано жодного доказу на підтвердження його важкого матеріального становища, що в нього на утриманні перебувають інші малолітні/неповнолітні діти, або інші особи. 
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників у справі не надходило.
В судовому засіданні представник апелянтки адвокат Стешіна Т.М. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник відповідача адвокат Кукурудза Ю.М. в судовому засіданні заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила її відхилити.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18.03.2010 року (справа №2-3401) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) останнього, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 22.02.2010 року і до повноліття дитини.
Вказане рішення набрало законної сили та на його підставі Хмельницьким міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-3401/10, який на даний час перебуває на виконанні у Городоцько-Ярмолинецькому відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області (ВП № 26573917).
Згідно довідки (розрахунку заборгованості) Ярмолинецького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області №25.15-21/9249 від 13.02.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа 2-3401/10 за період з 19.05.2011 року по 01.02.2024 рік становить 142121,30 грн.
Згідно довідки (розрахунку заборгованості) Ярмолинецького відділу ДВС у Хмельницькому районі Хмельницької області №25.15-21/18465 від 28.03.2024 року заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів згідно виконавчого листа 2-3401/10 станом на 28.03.2024 року відсутня.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом /частина четверта статті 155 СК України/.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Частинами першою та другою статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.
Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.
При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.
Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.
Визначаючи розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд врахувавши положення частини 2 статті 196 СК України, а саме ту обставину, що відповідач офіційно не працевлаштований, а заборгованість по сплаті аліментів обраховувалась йому виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (матеріальний стан відповідача), а також те що стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів, дійшов висновку про зменшення розміру пені до 20000 грн. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, та вважає що стягненням пені в розмірі 20000,00 грн буде забезпечено справедливий баланс між усіма відповідними конкуруючими приватними інтересами та забезпечено охорону прав та інтересів дитини.
Посилання ОСОБА_1 на неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального та процесуального права, є помилковими.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про її обґрунтованість, а стосуються переоцінки доказів.
За таких обставин та з врахуванням зазначених норм законодавства підстав для скасування рішення суду немає.
У зв`язку з тим, що суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишає без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 28 квітня 2025 року.

Судді:                                                                                Т.О. Янчук

                                                                                       Л.М. Грох

                                                                                       О.І. Ярмолюк