П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
24 квітня 2025 року                                                                                              м. Київ
 
            Справа № 940/1523/24
Провадження: № 22-ц/824/8950/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А., 
секретар Лаврук Ю. В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Косович Т. П.
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,
 
у с т а н о в и в:
 
            У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Тетіївського районного суду Київської області від 07.11.2014 року на користь  ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з існуючого розміру - 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів на 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, а також відкликати з Коростенського відділу ДВС у Коростенському районі Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ) виконавчий лист Тетіївського районного суду Київської області № 380/1798/14-ц від 07.11.2014 року, посилаючись на погіршення свого матеріального становища, оскільки на його утриманні перебуває дружина та ще троє малолітніх дітей.
            Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду просив скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про відсутність змін у матеріальному стані - хибні. Відмічає, що згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, а також довідки про заробітну плату, убачається зміна його матеріального стану. Вказує, що суд першої інстанції, встановивши ту обставину, що у нього, позивача, змінився сімейний стан , а саме народилось троє дітей і на утримання яких присуджено до сплати аліменти відповідно до наказу суду, мав дійти висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру аліментів.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 21 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. 
У відзиві на апеляцйцну скаргу адвокат Неживок І. В. в інтересах ОСОБА_2 заперечував протии доводів апеляційної скарги та вважав їх необгрунтованими, зазначив, що, ураховуючи наявність заборгованості позивача зі сплати аліментів у значному розмірі, звернення до суду з позовом є просто небажанням батька забезпечувати належний рівень життя дитини, достатній для її фізичного, інтелектуального та соціального розвитку. Крім того, на переконання відповідачки позивачем та його дружиною штучно подано заяву до суду про винесення щодо позивача судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей від іншого шлюбу. 
Від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.
В судовому засіданні адвокат Неживок І. В. в інтересах ОСОБА_2 вважав необгрунтованими доводи апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів, ураховуючи заяву ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Вислухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.11.2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 29 жовтня 2014 року до повноліття дитини (а. с. 22), на підставі якого Тетіївським районним судом Київської області 07.11.2014 року видано виконавчий лист (а. с. 23).
10.07.2015 року постановою державного виконавця органу державної виконавчої служби Лугинського районного управління юстиції Гаврилюк С.А. за даним виконавчим листом відкрито виконавче провадження № НОМЕР_3 (а. с. 24), яке на даний час перебуває на виконанні у Коростенському відділі ДВС Житомирської області ЦМУМЮ (м. Київ).
Станом на 14.10.2024 року ОСОБА_1 за період з 01.06.2021 року по 30.09.2024 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 514368,89 грн (а. с. 40, 41).
З моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів позивач 25.02.2021 року уклав шлюб із ОСОБА_4 (а. с. 10).
Від другого шлюбу ОСОБА_1 має троє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11, 12, 13).
Сім`я ОСОБА_8 проживає в АДРЕСА_1 (а. с. 14, 15).
ОСОБА_1 з 01.11.2024 року працює на підприємстві водієм автотранспортних засобів, його заробітна плата відповідно до штатного розпису складає 8050 гривень (а. с. 50).
ОСОБА_9 перебуває на обліку в Лугинському відділенні Коростенського РУСП та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 2-х дітей в сумі 860 грн (а. с. 20).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази не свідчать про погіршення його матеріального стану, оскільки, із довідки про заборгованість по аліментах убачається, що його матеріальний стан протягом останніх двох років навпаки покращився, проте аліменти в повному розмірі позивач не сплачував.
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Тобто, для зменшення розміру аліментів позивач повинен довести, що у нього змінився матеріальний або сімейний стан, погіршилось або поліпшилось здоров`я когось із них.
Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у зв`язку із народженням у нього троїх дітей від іншого шлюбу у нього змінився сімейний і матеріальний стан.
Як зазначено вище, від другого шлюбу ОСОБА_1 має троїх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 11, 12, 13).
З урахуванням викладеного, та виходячи із приписів статті 192 СК України, колегія суддів вважає, що вказані підстави  для зменшення розміру аліментів є суттєвими, оскільки саме по собі народження дитини, а в даному випадку троїх дітей, тягне за собою необхідність утримувати народжених дітей та забезпечувати їх належний розвиток та умови життя, а, як наслідок,  зміну матеріального стану позивача.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14.12.2022 у справі N?727/1599/22, від 10.10.2023 у справі N?682/2454/22.
При цьому, надаючи оцінку обставинам зміни матеріального стану є також значною та обставина, що станом на час розгляду і ухвалення оскаржуваного рішення Лугинським районним судом Житомирської області 08.01.2025 року у справі №281/5/25 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.01.2025 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність змін у матеріальному становищі позивача є  помилковими. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанцій, вирішуючи позов, неправильно застосував положення статті 192 СК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів у цій справі.
Суд першої інстанції, установивши, що у позивача змінився сімейний стан, а саме народження від іншого шлюбу трьох дітей і на утримання яких присуджено до сплати аліменти відповідно до наказу суду, мав дійти висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів.
З`ясувавши дійсні обставини справи та надавши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів доходить висновку  про зменшення розміру аліментів, які сплачуються   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 1/4 частини від всіх видів його доходів до 1/6 частини, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку до досягнення сином повноліття.
При цьому, суд зазначає, що вимога про відкликання виконавчого листа задоволенню не підлягає, оскільки нормами цивільно-процесуального законодавства не передбачено відкликання судом виконавчого листа, який видано на виконання рішення суду.
Питання повернення виконавчого документу без виконання на вимогу суду урегульовано Законом України «Про виконавче провадження» та має наслідком закінчення виконавчого провадження.
Водночас, відмова суду у відкликанні виконавчого листа не має впливу на результати апеляційного перегляду справи, а також не змінює суті ухваленого рішення.
Доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, про те, що звернення позивача до суду є лише проявом небажання належним чином забезпечувати дитину, не ґрунтуються на об`єктивних даних та не мають правового значення для вирішення справи по суті.
Зокрема, наявність заборгованості зі сплати аліментів, хоча і є безумовно важливим фактором у правовідносинах між батьками та дитиною, однак сама по собі не може свідчити про зловживання правом чи про недобросовісність реалізації права на звернення до суду з позовом про зміну розміру аліментів.
Цивільне процесуальне законодавство гарантує кожній особі право на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів, незалежно від моральної оцінки її поведінки з боку іншої сторони. Суд не надає оцінку особистим мотивам сторін, а вирішує спір виключно на підставі закону та встановлених фактичних обставин.
Посилання відповідачки на нібито «штучне» подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів також не підтверджене жодними доказами та є суб`єктивним припущенням, яке не має юридичного значення у межах розгляду заявленої позовної вимоги про зменшення розміру аліментів.
Разом із тим, матеріали справи підтверджують, що позивач має нову сім`ю, утримує трьох малолітніх дітей від другого шлюбу, а його дружина не працює та отримує мінімальну соціальну допомогу, що свідчить про істотну зміну як сімейного, так і матеріального стану позивача, що є передбаченою законом підставою для перегляду розміру аліментів (ст. 192 СК України).
Отже, доводи відповідачки, викладені у відзиві на апеляційну скаргу не спростовують встановлених колегією суддів обставин і не впливають на правову оцінку підстав позову.
За таких підстав, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись  ст.ст. 369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 24 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Зменшити розмір аліментів, стягуваних рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 07.11.2014 року з   ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 АДРЕСА_2 ) на користь   ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ,  АДРЕСА_3 ,) на утримання сина -  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  
 
Повне судове рішення складено 28 квітня 2025 року.

Головуючий                                                                                               Т. О. Невідома

 
Судді                                                                                                            С. М. Верланов

 
                                                                                                                      В. А. Нежура