УХВАЛА
 
21 травня 2025 року                    
м. Київ
 
справа № 189/1802/21
провадження № 61-6330ск25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Виноградський Антон Павлович, на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня                      2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, стягнення компенсації по втраті частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення, просив стягнути на свою користь з ТОВ «Родіна» заборгованість із заробітної плати за період з грудня 2001 року по                  16 травня 2005 року із розрахунку 3 845,50 грн за місяць в загальній сумі 157 666,00 грн, компенсацію втрати частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за період затримки з грудня 2001 року по лютий 2022 року включно в розмірі 242 806,00 грн, компенсацію за усі дні невикористаної                    ним щорічної оплачуваної відпустки за період роботи з 22 травня 2000 року по 16 травня 2005 року включно в сумі 22 650,00 грн. 
Також ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення компенсації по втраті частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, в якому просив стягнути з ТОВ «Родіна» на свою користь компенсацію                    втрати ним частини доходу, у зв`язку з порушенням строків її виплати, за                період затримки з березня 2022 року по грудень 2022 року включно в розмірі 41 938,80 грн. 
Покровський районний суд Дніпропетровської області ухвалою від 16 серпня 2023 року цивільну справу № 189/1802/21 за позовом ОСОБА_1 до                   ТОВ «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки об`єднав в одне провадження з цивільною справою № 189/249/23 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Родіна» про стягнення компенсації по втраті частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, присвоєно об`єднаній цивільній справі єдиний унікальний номер № 189/1802/21 (2/189/449/23).
Покровський районний суд Дніпропетровської області рішенням від 08 серпня 2024 року в задоволенні позову відмовив. 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 16 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Виноградського А. П. задовольнив частково.
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року змінив в частині правового обґрунтування відмови у задоволенні позову.
В іншій частині рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року залишив без змін.
16 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат                         Виноградський А. П., через систему «Електронний суд», подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року в указаній вище справі.  
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.
 
У цій справі предметом позову є вимоги про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, стягнення компенсації по втраті частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.   
 
Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує                    двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                           (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 465 060,80 грн. 
Доводів щодо наявності підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не наведено.
Обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб                             (пункт 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення в справі з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою               ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Виноградський Антон Павлович, на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 08 серпня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Родіна» про стягнення заробітної плати та грошової компенсації за дні невикористаної щорічної відпустки, стягнення компенсації по втраті частини доходу, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. І. Грушицький
 
                                                                                                                           І. В. Литвиненко