П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

09 червня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/28359/24	

Перша інстанція: суддя Марин П.П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду
у складі: головуючого судді -  Шевчук О.А.
суддів – Бойка А.В., Федусика А.Г.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 ), в якому просить:
- визнати протиправними дії щодо неврахування вимог абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі – Порядок № 1078) при нарахуванні індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.09.2020;
- зобов`язати відповідача провести перерахунок та виплату індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.09.2020, включно, з урахуванням положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078. 

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що під час проходження служби відповідач не в повному обсязі нараховував та виплачував грошове забезпечення, зокрема, у спірний період не виплачував індексацію грошового забезпечення, попри те, що це прямо передбачено Законом №1282-ХІІ.
Заявляючи вимоги про визнання протиправними дії відповідача щодо невиплати індексації у спірний період, позивач посилається на те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її виплата є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. 
Мотивуючи вимоги про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 28.06.2019, позивач посилається на положення абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, згідно яких, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року був меншим за суму можливої індексації грошового забезпечення, яка склалася в тому місяці, у військовослужбовця виникає право на виплату індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі, як різниці між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 за період з 01.03.2018 по 08.09.2020, включно.
Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 4463,15 грн. в місяць за період з 01.03.2018 по 08.09.2020, включно, відповідно до положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, з урахуванням виплачених сум.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 надала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд під час ухвалення рішення не врахував, що розмір посадового окладу позивача збільшився з 1075 грн до 5070 грн., що свідчить про відсутність підстав для нарахування та виплати позивачу індексації-різниці грошового забезпечення.
Посилаючись на правову позицію Верховного Суду, наведену постанові від 09.06.2022 у справі №600/524/21, апелянт просить врахувати, що величина індексу споживчих цін з 01.03.2018 по 30.11.2018 не перевищила поріг інфляції у розмірі 103%, а тому відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 індексація грошових доходів населення не проводиться.
До того ж апелянт підкреслює, що нарахування індексації грошового забезпечення з 01.12.2018 по 08.09.2020 відбувалося з врахуванням вимог чинних нормативно-правових актів, а тому підстави для визнання протиправними дії військової частини відсутні, а заявлений позов апелянт вважає необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.
Позивач своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до пункту 3 частини 6 статті 12 КАС України дана справа відноситься до категорії незначної складності.
Пункт 2 частини 1 статті 263 КАС України визначає, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до частини 1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження). Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України, в тому числі у ВЧ НОМЕР_1 у період з 01.03.2018 по 08.09.2020.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.09.2020 № 196 майор ОСОБА_1 , начальник відділення персоналу заступника начальника штабу, вважається такими, що вибув та увільнений від займаної посади без виключення зі списків особового складу військової частини, зарахований на фінансове забезпечення в іноземній валюті до Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, вважати таким, що 10.09.2020 вибув до ВЧ НОМЕР_2 АДРЕСА_1 з подальшим направленням до складу НОМЕР_3 окремого вертолітного загону Місії ООН у Демократичній Республіки Конго, та виключений з усіх видів забезпечення.
Згідно наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку №862/5395 від 25.09.2024 індексація-різниця грошового забезпечення з урахуванням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку № 1078 за період з 01.03.2018 по 08.09.2020 позивачу не нараховувалась та не виплачувалась та розпочато виплату поточної індексації у початковому розмірі 70,01 грн з грудня 2018 року по грудень 2019 року.
Також відповідно до особової картки позивача йому нараховане та виплачене грошове забезпечення:
- за лютий 2018 року у загальному розмірі 13091,84 грн., з яких: 1075,00 грн посадовий оклад; 125,00 грн оклад за військовим званням; 420,00 грн надбавка за вислугу років; 810,00 грн надбавка за виконання особливих завдань; 43,00 грн надбавка за класну кваліфікацію; 107,50 грн надбавка за роботу в умовах режимних обмежень; 5601,90 грн премія; 4909,44 грн щомісячної додаткова грошова винагорода;
- за березень 2018 року у загальному розмірі 13002,86 грн, з яких: 5070,00 грн посадовий оклад; 1340,00 грн оклад за військовим званням; 2884,50 грн надбавка за вислугу років; 930,00 грн надбавка за виконання особливих завдань; 253,50 грн надбавка за класну кваліфікацію; 507,00 грн надбавка за роботу в умовах режимних обмежень; 2017,86 грн премія.
Отже, згідно вказаної вище довідки у спірний період відповідач не нараховував та не виплачував позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення, відповідно до положень Закону №1282-ХІІ та Порядку № 1078.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом

Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що позивачу у спірний період індексація-різниця грошового забезпечення не нараховувалася та не виплачувалася, а відтак, спираючись на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 23.03.2023 у справі №380/9726/20, суд дійшов висновку, що така бездіяльність відповідача є протиправною.
Також суд дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та виплату індексації-різниці згідно положень абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 за спірний період у розмірі 4463,15 грн.
Суд зауважив, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на встановлені положеннями Порядку №1078 правила й умови нарахування індексації, відповідач повинен був здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення у спірний період.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідаючи на доводи апеляційної скарги, в яких апелянт взагалі заперечує порушення прав позивача на виплату індексації грошового забезпечення у спірний період, колегія суддів зазначає таке. 
Частина друга статті 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписи частини 1 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон №2011-XII) визначають, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини 3 статті 9 Закон №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ від 03.07.1991 (далі і вище - Закон №1282-ХІІ) визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України 
Відповідно до статті 1 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг; індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання; поріг індексації - величина індексу споживчих цін, яка надає підстави для проведення індексації грошових доходів населення.
Перелік об`єктів індексації установлений частиною 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ, згідно з якою індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру.
До таких об`єктів індексації в силу абзацу 4 частини 1 статті 2 Закону № 1282-ХІІ належить оплата праці (грошове забезпечення).
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів  населення (надалі - Порядок № 1078).
Відповідно до пункту 1 цього Порядку він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Зокрема, слід звернути увагу на те, що з 01.12.2015 в абзацах 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 йде мова про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4 пункту 5 Порядку №1078 у редакціях, які застосовувалися з 1 грудня 2015 року передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме:
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 3);
- сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абзац 4).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абзац 6 пункту 5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 щодо підстав виплати та розміру так званої «фіксованої» індексації грошового забезпечення та наявності/відсутності у військової частини дискреційних повноважень у цьому питанні.
У цій справі Верховний Суд зазначив, що системний аналіз пункту 1, абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку №1078 дає підстави зробити висновок, що нарахування й виплата індексації-різниці має щомісячний фіксований характер, гарантується законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання, а також для фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.
Колегія суддів вважає, що наведене судове рішення ухвалено судом касаційної інстанції у подібних правовідносинах, адже подібними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, та з огляду на правила й умови нарахування суми індексації-різниці, які встановлені абзацами 3, 4, 6 пункту 5 Порядку №1078, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що повноваження військової частини щодо виплати цієї суми не є дискреційними.
Доводи апелянта про те, що право позивача на виплату індексації грошового забезпечення не є порушеним, оскільки поточна індексація виплачувалася, а у період з 01.03.2018 по 30.11.2018 індекс споживчих цін не перевищував поріг у 103 %, колегія суддів вважає недоречними, адже наявність або відсутність у позивача права на так звану поточну індексацію не є предметом даного спору, а також жодним чином не спростовує право позивача на виплату індексації-різниці, право на яку виникає у разі перевищення різниці розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) суму індексації, що мала скластися в цьому місяці.
Також недоречними є посилання апелянта на те, що розмір посадового окладу позивача збільшився з 1075 грн. до 5070 грн., що на його думку свідчить про відсутність підстав для виплати позивачу індексації різниці, оскільки відповідно до частини 2 статті 9 Закону №2011-ХІІ «грошовий дохід» включає в себе усі складові його грошового забезпечення, а не лише посадовий оклад.
Колегія суддів вважає, що для вирішення питання щодо наявності у  позивача права на виплату індексації-різниці, слід встановити співвідношення розміру підвищення грошового доходу позивача в березні 2018 року (всіх складових грошового забезпечення, які не мають разового характеру) та суми індексації, що мала скластися в цьому місяці.
Вирішуючи це питання колегія суддів звертає увагу на Порядок №1078, в якому абзацом 4 пунктом 5 визначено, що особа має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
При цьому, відповідно до пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У березні 2018 року прожитковий мінімум становив 1762 грн.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Відповідно до приписів абзацу 5 пункту 4 Порядку №1078, даних Мінстатистики щодо індексів споживчих цін, сума індексації за березень 2018 року розраховується: прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.03.2018 слід помножити на величину приросту індексу споживчих цін і поділити на 100 (1762,*253,30%/100), та становить 4 463,15 грн.
За змістом довідки про нараховане ОСОБА_1 грошове забезпечення у лютому 2018 року грошове забезпечення складало 13091,84 грн., а у березні 2018 року – 13002,86 грн.
За таких умов, розмір збільшення грошового доходу позивача березні 2018 року у порівнянні з лютим 2018 року склав -88,98 грн. (13002,86 грн. – 13091,84 грн.), що є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року.
Враховуючи приписи Порядку №1078 сталий щомісячний розмір індексації позивача з березня 2018 року становить 4463,15 грн.
Наведені висновки суду апеляційної інстанції свідчать про безпідставність доводів апелянта про відсутність у позивача права на нарахування та виплату індексації-різниці, починаючи з 01.03.2018.
Посилання апелянта на безпідставність заявлених вимог щодо нарахування та виплату фіксованої суми індексації, колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на помилковому та однобічному трактуванні норм права.
За таких умов, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 08.09.2020 у розмірі 4463,15 грн.
Отже, узагальнюючи викладене, обґрунтування апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 про відсутність правових підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення у спірний період є неспроможними, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.
Інших аргументів апеляційна скарга не містить, а тому суд апеляційної інстанції вважає, що надав оцінку визначальним доводам апеляційної скарги та не знаходить підстав для її задоволення. 
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до вимог статті 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
На думку колегії суддів, суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, а тому підстави для скасування судового рішення відсутні.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329  КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2024 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуюча суддя                                                                       О. А. Шевчук 

суддя                                                                                           А. В. Бойко

суддя                                                                                           А.Г. Федусик