ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1399/25 Справа № 183/1497/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатьєв Д. П. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2025 року                                                                м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Воронка В.В. на постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. Звільнено від сплати судового збору на підставі п.12 ч.1 ст.5 ЗУ “Про судовий збір”.

за участю:
захисника                                        Воронка В.В.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року 12 січня 2025 року близько 05 год. 15 хв. солдат ОСОБА_1 , знаходячись на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 , виконував обов`язки військової служби у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується тестом на вміст алкоголю в повітрі що видихається №6504, результат огляду 1,48 проміле. Таким чином ОСОБА_1 в умовах особливого періоду (воєнного стану) вчинив правопорушення, передбачене ч.3 ст.172-20 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст оскаржуваної постанови було отримано лише 01 квітня 2025 року, по суті просить скасувати постанову суду першої інстанції та провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
       Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги посилається на те, що оскаржувана постанова є незаконною та її зміст не відповідає фактичним обставинам справи. Наголошує на тому, що станом на 12 січня 2025 року ОСОБА_1 не перебував на території військової частини та не виконував жодних обовязків служби, так як був направлений на стаціонарне лікування 11 січня 2025 року.
       Суд апеляційної інстанції, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, заслухавши пояснення захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.

       Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 05 березня 2025 року.З матеріалів справи слідує, що апеляційна скарга направлена поштовим зв`язком адвокатом Воронком В.В. до суду першої інстанції 08 квітня 2025 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що з текстом оскаржуваної постанови сторона захисту ознайомилася 01 квітня 2025 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду та позицію колегії суддів Третьої судової палати Верховного Суду, яка викладена у постанові суду від 11 вересня 2019 року при розгляді справи №130/2448/16-к, відповідно до якої без повного тексту судового рішення особа позбавлена можливості надати належне обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
       Дослідженням матеріалів справи встановлено, що суд першої інстанції у відповідності до вищезазначених вимог закону належним чином з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, ґрунтуються на доказах, що містяться в матеріалах даної справи та фактичних обставинах адміністративного правопорушення, а саме: протоколі про адміністративне правопорушення, складеному уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого  ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння за допомогою технічного засобу “АЛКОНТ-М”, результат огляду 1,48 проміле; тестуванням до протоколу, відповідно до якого результат огляду  ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу “АЛКОНТ-М” становить 1,48 проміле; письмовою заявою, згідно якої  ОСОБА_1  провину визнає у повному обсязі, а також іншими наявними доказами у справі. 
       Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт наявності у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП.
       Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів та обставин вказаного адміністративного правопорушення, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається. 
       Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що станом на 12 січня 2025 року ОСОБА_1 не перебував на території військової частини та не виконував жодних обовязків служби, так як був направлений на стаціонарне лікування 11 січня 2025 року, слід зазначити наступне.
       Так, згідно з матеріалами справи  ОСОБА_1  знаходився на території базового табору військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_2 .
       Вказані доводи у будь-якому разі не виключають в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.172-20 КУпАП, оскільки відповідно до ч.4 ст.24 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» місцем виконання обов?язків з військової служби вважається, зокрема: територія військової частини або інше місце роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); територія поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).
       Будь-яких відомостей, що  ОСОБА_1  на час описаних в протоколі подій дійсно вибув на лікування або не виконував обов`язки військової служби з інших підстав, матеріали справи не містять та до апеляційної скарги не долучено.
       При цьому апеляційним судом враховується, що  ОСОБА_1 згідно його письмових пояснень у протоколі про вчинення адміністративного правопорушення та письмової заяви свою провину визнав у повному обсязі, щиро кається. Жодних зауважень не надавав.
       Слід зазначити, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам ст. 256 КУпАП та «Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329, і в ньому з достатньою повнотою викладені відомості для належного усвідомлення солдатом суті правопорушення, яке йому інкримінується.
       Порушення положень ст. 266-1 КУпАП, які були б підставою для визнання протоколу недопустимим доказом та скасування постанови суду і закриття провадження у справі, апеляційним судом не встановлено.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність у діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 172-20 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без зміни. 

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити захиснику особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвокату Воронку В.В. строк на апеляційне оскарження постанови Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року.
Апеляційну скаргу захисника особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 адвоката Воронка В.В. — залишити без задоволення.
       Постанову Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 172-20 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот