ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

15 травня 2025 року	  м. Одеса	Справа № 916/2621/24	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників сторін у справі:
Від  ОСОБА_1 – адвокат Каба Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову, суддя суду першої інстанції Малярчук І.А., м. Одеса, повний текст ухвали складено 21.03.2025
по справі №916/2621/24
за позовом  ОСОБА_1 
до відповідачів:
1) ОСОБА_2 
2) ОСОБА_3 
3) Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»
4) Товариства з обмеженою відповідальністю «Рестарт Трейд Плюс»  
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – 
1) ОСОБА_4 
2) ОСОБА_5 
3) ОСОБА_6 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі, скасування реєстраційних дій та визначення розміру часток учасників товариства, - 

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом про:
- визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців тa громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070014040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»;
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070015040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.06.2024 відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4 та Товариство з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»; постановлено розглядати справу №916/2621/24 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду на 24.07.2024 о 12:40.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 за вх.№ 33226/24 про зміну предмету позову, доповнену заявою від 16.09.2024 за вх.№ 33556/24; доповнено заявлені позивачем позовні вимоги вимогами: «Визначити розмір статутного капіталу ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» у розмірі 271 035,00 грн (двісті сімдесят одна тисяча тридцять п`ять гривень) та визначити розмір часток учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» наступним чином: ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 . Розмір частки засновника (учасника): 93 330,00 грн; ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 62 836,00 грн; ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 27 808,00 грн; ОСОБА_10 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 23 255,00 грн; ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 . Розмір частки засновника (учасника): 19 052,00 грн; ОСОБА_11 , АДРЕСА_4 . Розмір частки засновника (учасника): 44 754,00 грн»; «Припинити право ТОВ «Рестарт Трейд Плюс» на участь у ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»; залучено в якості співвідповідача по справі №916/2621/24 - ТОВ «Рестарт Трейд Плюс».
20.03.2025 за вх.№2-383/25 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора проводити державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення юридичної особи – Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» (код ЄДРПОУ: 00224871, місцезнаходження зареєстроване за адресою: 65039, Одеська обл., м. Одеса, просп. Лесі Українки, буд. 25) до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2621/24.
21.03.2025 за вх.№ 9200/25 до Господарського суду Одеської області від ТДВ "Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів" надійшло клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 140 ГПК України, у зв`язку з тим, що відповідач вважає, що позивачкою не було надано достатніх пояснень та доказів щодо необхідності у такому забезпеченні.   

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 відмовлено у задоволенні клопотання ТДВ "Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів" від 21.03.2025 за вх.№ 9200/25 заявленого в порядку ч. 4 ст. 140 ГПК України; задоволено заяву Реденської Даріни Матвіївни від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 про забезпечення позову по справі №916/2621/24; заборонено суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора проводити державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення юридичної особи – Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» (код ЄДРПОУ: 00224871, місцезнаходження зареєстроване за адресою: 65039, Одеська обл., м. Одеса, просп. Лесі Українки, буд. 25) до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2621/24.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» та у разі задоволення судом позовної заяви ОСОБА_1 буде позбавлена можливості набути статус учасника ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 , а отже виконання рішення в частині визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників вказаної юридичної особи буде неможливим.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що згідно з п. 6 ч.1 ст. 231 ГПК України наслідком припинення юридичної особи, яка була однією із сторін у справі, є закриття провадження у справі. Тобто у разі припинення Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» шляхом його ліквідації, провадження у справі №916/2621/24 буде підлягати закриттю в частині заявлених до цього відповідача вимог. Це означає, що в даному випадку не може йтися про неможливість виконання рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 , оскільки у разі ліквідації ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», заявлені до нього вимоги не будуть розглядатися, а значить і рішення в частині визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників вказаної юридичної особи ухвалюватись судом не буде.
Апелянт вказує, що відповідна заборона реєстрації рішення загальних зборів учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» щодо припинення указаного товариства порушує ч. 10 ст. 137 ГПК України, оскільки не стосується предмету спору та зачіпає права осіб, які є учасниками цього господарського товариства, та діяльність товариства в цілому.
Апелянт також вказує, що характер вжитих Господарським судом Одеської області заходів забезпечення позову взагалі не є співмірним із позовними вимогами ОСОБА_1 .
Апелянт посилається на те, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися з відповідними вимогами до ліквідаційної комісії (ліквідатора) ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», а у випадку відмови з боку ліквідатора звернутися з відповідним позовом до суду. Проте ніяких активних дій з цього приводу нею не здійснювалося.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 року у справі №916/2621/24 скасувати, у задоволенні заяви Реденської Даріни Матвіївни від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 відмовити в повному обсязі.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24.
Позивач вказує, що у випадку ліквідації ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» стане неможливим ефективний захист прав ОСОБА_1 , за яким вона звернулась до суду, оскільки разом з існуванням юридичної особи перестане існувати і частка в статутному капіталі, право власності на яку в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 , намагається захистити Позивач в судовому порядку. За відсутності існування спірної частки в статутному капіталі подальший розгляд справи не матиме сенсу, як у випадку закриття провадження в частині вимог до ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», так і у випадку продовження розгляду відповідних вимог.
Позивач зазначає, що суд першої інстанції не вживав жодних заходів забезпечення позову, які б обмежували можливості учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» розпоряджатись належними їм частками в статутному капіталі або вчиняти будь які інші дії з ними. Також, вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть кваліфікуватись як втручання в діяльність органів управління ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів». Зокрема, Загальні збори учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» можуть приймати рішення з будь якого питання, що визначене положеннями законодавства або статуту товариства. Вжиті судом заходи забезпечення позову не мають ніякого впливу і на можливість директора здійснювати управління товариством.
Позивач вказує, що вжиті судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі заходи забезпечення позову спрямовані на збереження предмета спору до моменту ухвалення судом рішення у справі.
Керуючись викладеним вище, позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову у справі № 916/2621/24; залишити без змін ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову у справі № 916/2621/24.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №916/2621/24 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді – Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.03.2025.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 28.04.2025; призначено справу №916/2621/24 до розгляду у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод на 15.05.2025 о 11:00; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
15.05.2025 у судовому засіданні прийняв участь представник ОСОБА_1 – адвокат Каба Д.В.
Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2, 3, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.04.2025, якою призначено розгляд справи №916/2621/24 на 15.05.2025 о 11:00, була отримана в системі електронний суд Товариством з обмеженою відповідальністю «Рестарт Трейд Плюс» – 09.04.2025, Товариством з додатковою відповідальністю "Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів" – 09.04.2025, що підтверджено довідками секретаря судового засідання.
Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, копія даної ухвали направлялася засобами поштового зв`язку та була отримана ОСОБА_2 – 12.04.2025, ОСОБА_1 – 11.04.2025.
Крім того, копія даної ухвали направлялася засобами поштового зв`язку на адресу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . Однак, дані поштові відправлення повернулися до суду без вручення у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, яке було залишено без розгляду на підставі усного клопотання представника позивачки.
Крім того, до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів" та ОСОБА_5 про розгляд справи за відсутності їх представників.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 15.05.2025, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 по суті, не дивлячись на відсутність представників окремих учасників справи, повідомлених про судове засідання належним чином. Відсутність зазначених представників у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Фактичні обставини, встановлені судом.
ОСОБА_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом про:
- визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців тa громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070014040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»;
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070015040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.06.2024 відкрито провадження у справі; залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_4 та Товариство з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»; постановлено розглядати справу №916/2621/24 в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання суду на 24.07.2024 о 12:40.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.07.2024 вирішено:
« 1. Задовольнити заяву ОСОБА_1 від 16.07.2024 за вх.№2-1195/24 про забезпечення позову по справі №916/2621/24.
2.      Накласти арешт на частку у статутному капіталі Товариства з додатковою  відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» у розмірі 93 330 грн, що становить 34,43% від загального розміру статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Рестарт Трейд Плюс» та заборонити її відчуження або обтяження будь-яким способом.
3. Заборонити суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора, вчиняти, здійснювати, проводити реєстраційні дії відносно/щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» щодо державної реєстрації змін до відомостей про розмір частки у статутному капіталі чи складу учасників товариства з обмеженою відповідальністю за наслідками відчуження/передачі, обтяження або будь-якого переходу права власності на частку у статутному капіталі у розмірі 93 330 грн, що становить 34,43% від загального розміру статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» та належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «Рестарт Трейд Плюс».
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2024 задоволено заяву ОСОБА_1 від 12.09.2024 за вх.№ 33226/24 про зміну предмету позову, доповнену заявою від 16.09.2024 за вх.№ 33556/24; доповнено заявлені позивачем позовні вимоги вимогами: «Визначити розмір статутного капіталу ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» у розмірі 271 035,00 грн (двісті сімдесят одна тисяча тридцять п`ять гривень) та визначити розмір часток учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» наступним чином: ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 . Розмір частки засновника (учасника): 93 330,00 грн; ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 62 836,00 грн; ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 27 808,00 грн; ОСОБА_10 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 23 255,00 грн; ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 . Розмір частки засновника (учасника): 19 052,00 грн; ОСОБА_11 , АДРЕСА_4 . Розмір частки засновника (учасника): 44 754,00 грн»; «Припинити право ТОВ «Рестарт Трейд Плюс» на участь у ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»; залучено в якості співвідповідача по справі №916/2621/24 - ТОВ «Рестарт Трейд Плюс».
20.03.2025 за вх.№2-383/25 до Господарського суду Одеської області надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації, визначеним Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в тому числі, але не виключно: державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам, які здійснюють діяльність на території України та іншим суб`єктам, що вчиняють реєстраційні дії з державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, будь-яким іншим особам, наділеним функціями державного реєстратора проводити державну реєстрацію рішення про припинення юридичної особи та вносити до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про припинення юридичної особи – Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» (код ЄДРПОУ: 00224871, місцезнаходження зареєстроване за адресою: 65039, Одеська обл., м. Одеса, просп. Лесі Українки, буд. 25) до набрання законної сили рішенням Господарського суду Одеської області у справі № 916/2621/24.
В обґрунтування підставності заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 зазначає про те, що згідно інформації, наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивачці стало відомо, що 29.01.2025 учасниками ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» прийнято рішення про припинення юридичної особи та визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до 29.03.2025, відповідні докази позивачкою до суду подано. Так, у випадку задоволення позовної заяви ОСОБА_1 , позивачка може набути статусу учасника ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальне верстатів» як спадкоємець ОСОБА_7 , оскільки спірна частка у статутному капіталі ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» повернеться у склад спадщини, відкритої за ОСОБА_7 . Проте, якщо вказану юридичну особу буде припинено, то ОСОБА_1 не зможе реалізувати своє право, що передбачено положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Так, позивачка вказує, що у випадку ліквідації ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» вказана юридична особа перестане існувати, як і перестане існувати й спірна частка ОСОБА_1 в статутному капіталі товариства, в результаті прийняття спадщини ОСОБА_7 . Таким чином, у випадку припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» виконання рішення в частині визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників вказаної юридичної особи буде неможливим. Крім того, ОСОБА_1 , фактично, буде позбавлена можливості набути статус учасника ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 .
В підтвердження викладених у заяві про забезпечення позову від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 доводів, позивач подав до суду витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.03.2025, який містить відомості стосовно перебування ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальне верстатів» в стані припинення.
Позивач також надала інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №416832707 від 07.03.2025, який містить відомості стосовно належності права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю та споруду, загальною площею (кв.м): 6474,10 кв.м., розташовану за адресою: м. Одеса, проспект Лесі Українки, буд. 25 ТОВ "БІЗНЕС ПРОСТІР-ДЖИ 25" (код ЄДРПОУ 45542359). При цьому, позивач зазначає, що даний об`єкт нерухомості був єдиним майном ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальне верстатів», а отже його відчуження призводить до повної відсутності у ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальне верстатів» належному йому майна. 
Окрім цього, заявник зазначає, що за умови перебування даного корпоративного спору на розгляді суду, ОСОБА_1 на даний момент не перебуває в статусі кредитора ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальне верстатів», а отже у визначений строк до 29.03.2025 не має змоги заявити кредиторські вимоги до товариства в рамках процедури ліквідації юридичної особи.
21.03.2025 за вх.№ 9200/25 до Господарського суду Одеської області від ТДВ "Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів" надійшло клопотання про розгляд заяви про забезпечення позову від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 140 ГПК України, у зв`язку з тим, що відповідач вважає, що позивачкою не було надано достатніх пояснень та доказів щодо необхідності у такому забезпеченні.  

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на ефективний засіб юридичного захисту, встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову. (Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 29.07.2019 у справі № 905/491/19).
Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Зі змісту наведеної норми випливає, що вжиття судом заходів забезпечення позову можливе, зокрема, у разі наявності загрози для реалізації особою своїх прав та інтересів або неможливості їх захисту (відновлення) у подальшому.
В силу приписів ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку;
6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.
Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Суд зазначає, що обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.
Згідно зі ст. 73, 74, 77, 79 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При вжитті таких заходів суд повинен з`ясувати наявність зв`язку між конкретним видом забезпечувальних заходів і предметом відповідної позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість заподіяння шкоди позивачу без наведення відповідного обґрунтування ухилення відповідної особи від виконання судового рішення не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Системний аналіз висновків про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 року у справі №916/2786/17, та положень ч. 1 ст. 136 і 137 Господарського процесуального кодексу України, дає підстави дійти до висновку, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч.2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
При цьому, суд зазначає, що підстава вжиття заходів забезпечення позову, як ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, також має бути підтверджена відповідними доказами, які б підтверджували обставини, на які посилається заявник, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість того, що невжиття заявленого заходу забезпечення позову може призвести до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав.
Отже, заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29 червня 2006 року у справі “Пантелеєнко проти України” засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31 липня 2003 року у справі “Дорани проти Ірландії”, було зазначено що поняття “ефективний засіб” передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.     
Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Крім того, адекватність певного заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018р. у справі №916/2786/17).
До того ж, заявник самостійно обирає конкретний вид забезпечення позову, а суд дає тільки оцінку його співмірності заявленим позовним вимогам.
У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.
Суд зазначає, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Разом із цим, визначений у процесуальному законі принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 21.12.2020 року у справі №916/401/17).
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі   № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).
Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, від 28.08.2023 у справі №906/304/23 та інших.
Так, предметом позову по даній справі на момент вирішення питання про забезпечення були вимоги немайнового характеру, а саме: 
- визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.10.2021, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; 
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців тa громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070014040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»; 
- скасування реєстраційної дії/запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.12.2023 №1005561070015040954 «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», проведену державним реєстратором Петровірівської сільської ради Березівського району Одеської області Ткаченком Є.Б. щодо Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів»;
- визначення розміру статутного капіталу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» у розмірі 271 035,00 грн (двісті сімдесят одна тисяча тридцять п`ять гривень) та визначення розміру часток учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» наступним чином: ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 . Розмір частки засновника (учасника): 93 330,00 грн; ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 62 836,00 грн; ОСОБА_12 , АДРЕСА_5 . Розмір частки засновника (учасника): 27 945,00 грн; ОСОБА_5 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 27 808,00 грн; ОСОБА_10 , АДРЕСА_2 . Розмір частки засновника (учасника): 23 255,00 грн; ОСОБА_6 , АДРЕСА_3 . Розмір частки засновника (учасника): 19 052,00 грн; ОСОБА_11 , АДРЕСА_6 . Розмір частки засновника (учасника): 44 754,00 грн.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Відповідно до ст. 110 ЦК України ліквідація юридичної особи може проводитися за рішенням її учасників/органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, або за рішенням суду.
Ліквідація юридичної особи у добровільному порядку розпочинається з прийняття відповідного рішення загальними зборами учасників товариства, та призначення ліквідаційної комісії (ліквідатора). Частиною 10 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань»   передбачено, що вимогами щодо припинення юридичної особи є: склад ліквідаційної комісії (ліквідатора) та реєстраційні номери облікових карток платників податків (або відомості про серію та номер паспорта - для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта); порядок та строки пред`явлення вимог кредиторами товариства, державної реєстрації рішення про припинення товариства шляхом його ліквідації.
З дати внесення до ЄДР запису про рішення учасників товариства щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов`язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи. Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи (ч. 1 ст. 111 ЦК України).
Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, ПФУ, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи, якщо інше не встановлено установчими документами юридичної особи або законом (ч. 12 ст. 111 ЦК України).
Отже, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити   оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;   наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
ОСОБА_1 звернулась до суду з даним корпоративним позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі від 21.10.2021, визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі від 21.10.2021, скасування реєстраційних дій та визначення розміру часток учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» (код ЄДРПОУ 00224871) з метою встановлення своєї частки у статутному капіталі ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів».
Із наявних матеріалів справи та доказів поданих разом із заявою від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та із отриманої судом першої інстанції відповіді від 20.03.2025 за № 1217386 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з 29.01.2025 ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» перебуває в стані припинення, строк заявлення вимог кредиторів - 29.03.2025.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вказав, що у випадку припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» та у разі задоволення судом позовної заяви ОСОБА_1 буде позбавлена можливості набути статус учасника ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 , а отже виконання рішення в частині визначення розміру статутного капіталу та розміру часток учасників вказаної юридичної особи буде неможливим.
Отже, з огляду на предмет та підстави позову, а саме вирішення спору щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі, визнання недійсним акту приймання-передачі частки у статутному капіталі, скасування реєстраційних дій та визначення розміру часток учасників Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість застосування заходу забезпечення позову у вигляді заборони відповідним суб`єктам державної реєстрації проведення державної реєстрації рішення щодо припинення юридичної особи та внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про припинення юридичної особи – ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», оскільки невжиття таких заходів призведе до істотних ускладнень чи взагалі до неможливості виконання рішення суду за результатами розгляду справи та не сприятиме ефективному захисту, або поновленню оспорюваних прав ОСОБА_1 за даним позовом.
В той же час, зазначені вище обставини повністю спростовують посилання апелянта на те, що позивачкою не було наведено достатніх підстав для забезпечення позову та не надано відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також відомостей, що позивач не зможе захистити свої права в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вжиті судом заходи забезпечення позову відповідають процесуальним нормам, що регулюють дані правовідносини, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, доведеності обставин щодо ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.
Крім того, у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний “забезпечувальний” характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.
В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не вживав жодних заходів забезпечення позову, які б обмежували можливості учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» розпоряджатись належними їм частками в статутному капіталі або вчиняти будь які інші дії з ними.
Також, вжиті судом заходи забезпечення позову не можуть кваліфікуватись як втручання в діяльність органів управління ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів». Зокрема, загальні збори учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» можуть приймати рішення з будь якого питання, що визначене положеннями законодавства або статуту товариства. Вжиті судом заходи забезпечення позову не мають ніякого впливу і на можливість директора здійснювати управління товариством.
Вживаючи запропонований Позивачем захід забезпечення позову суд першої інстанції не перебирав на себе повноваження Загальних зборів учасників ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», що визначені ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції не приймав рішення про припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», а лише заборонив суб`єктам державної реєстрації проводити державну реєстрацію та вносити запис про припинення юридичної особи.
Тому посилання апелянта на те, що відповідні заходи забезпечення позову позбавили Товариство можливості реалізовувати та виконувати рішення, прийняття яких віднесено законом саме до компетенції вищого органу управління Товариством, не підтверджено жодними належними та допустимим доказами.
Крім того, заборона державної реєстрації припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» стосується предмета спору. Як вже зазначалось вище, припинення ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» матиме наслідком і припинення існування частки в статутному капіталі, що є предметом спору у справі № 916/2621/24. Тож, вжиті судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі заходи забезпечення позову спрямовані на збереження предмета спору до моменту ухвалення судом рішення у справі.
Колегія суддів також зазначає, що заходи забезпечення позову носять виключно тимчасовий характер і припинять свою дію після завершення розгляду справи.
Таким чином, заява ОСОБА_1 від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 була вірно задоволена судом першої інстанції.
Стаття 111 ЦК України передбачає порядок ліквідації юридичної особи. Процедура ліквідації розпочинається повідомленням органу, що здійснює державну реєстрацію про початок процедури ліквідації та завершується внесенням відомостей про ліквідацію юридичної особи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
В процедурі ліквідації здійснюється заявлення кредиторських вимог та розрахунок з кредиторами, проводиться інвентаризація активів і зобов`язань, складання ліквідаційного балансу, розподіл майна, що залишилося після задоволення вимог кредиторів. Після чого передаються документи до архівних установ, знищуються печатки та штампи.
На жодному з етапів ліквідації неможливо вирішити заявлений в даній справі спір щодо повернення частки ОСОБА_7 як учаснику, з володіння якого вона незаконно вибула. У випадку ліквідації ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» вказана юридична особа перестане існувати, як перестане існувати й спірна частка в статутному капіталі, право власності на яку в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 намагається захистити Позивач в судовому порядку.
Крім того, ОСОБА_1 не має жодних майнових вимог до ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» та не може звернутись до ліквідаційної комісії з відповідними вимогами в порядку, передбаченому ст. ст. 111 та 112 ЦК України. 
Таким чином, безпідставними є посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 може звернутись до ліквідаційної комісії ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» з метою задоволення своїх вимог.
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання апелянта на  порушення судом першої інстанції положень п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Станом на дату звернення позивача із заявою про забезпечення позову та постановлення судом оскаржуваної ухвали ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» не було припинене, а лише знаходилось в стані припинення.
Оскільки положення п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПК України мають застосовуватись судами лише у випадку смерті фізичної особи чи припинення юридичної особи, які були стороною у справі, то суд першої інстанції не мав застосовувати вказані положення законодавства при розгляді заяви про забезпечення позову і не міг їх порушити.
В той же час, апелянт не спростовує обставини того, що у випадку ліквідації ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» стане неможливим ефективний захист прав ОСОБА_1 , за яким вона звернулась до суду, оскільки разом з існуванням юридичної особи перестане існувати і частка в статутному капіталі право власності на яку, в результаті прийняття спадщини після ОСОБА_7 , намагається захистити Позивач в судовому порядку. За відсутності існування спірної частки в статутному капіталі подальший розгляд справи не матиме сенсу як у випадку закриття провадження в частині вимог до ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів», так і у випадку продовження розгляду відповідних вимог.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 140 ГПК України у виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.
В той же час, дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову від 20.03.2025 за вх.№2-383/25 суд вважає достатніми подані ОСОБА_1 пояснення та докази для розгляду даної заяви, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення клопотання ТДВ «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» від 21.03.2025 за вх.№ 9200/25 про розгляд заяви про забезпечення позову у судовому засіданні на підставі ч. 4 ст. 140 ГПК України, адже дане клопотання є необґрунтованим та викладені у ньому обставини спростовуються зазначеними вище висновками суду.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування ухвали Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24, за результатами її апеляційного перегляду, колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржувана ухвала Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Одеське спеціальне конструкторське бюро спеціальних верстатів» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 21.03.2025 про забезпечення позову по справі №916/2621/24 – залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 20.05.2025.

Головуючий                      К.В. Богатир

Судді:                      Л.В. Поліщук

                      С.В. Таран