ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 травня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/24085/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Юрко І.В., суддів:  Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/24085/24 (головуючий суддя першої інстанції - Врона О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області; Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                          В С Т А Н О В И В 
Позивач 04.09.2024 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Харківській області; ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Харківській області від 16.08.2024 року № 046350013784 про відмову у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.08.2024 року; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до його спеціального та пільгового стажу  періоди роботи, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Постанови КМУ від 31.03.1994 року №202, у ДВАТ «Шахта «Рассвєт» - Дочірнє Підприємство Державної Холдингової Компанії «Жовтеньвугілля»:
з 04.10.1999 р. по 17.10.1999 р. в якості учня гірничого підземного з повним робочим днем під землею ;
з 18.10.1999 р. по 02.12.1999 р. період навчання в УКК по професії «гірник підземний»;
з 03.12.1999 р. по 14.12.2000 р. в якості гірника підземного з повним робочим днем під землею;
з 15.12.2000 р. по 04.03.2001 р. період навчання на курсах УКК по професії «гірний очисного вибою»;
з 05.03.2001 р. по 18.11.2002 р. в якості гірника очисного вибою з повним робочим днем під землею;
ДП «Шахта «Комсомолець Донбасу»: з 16.03.2017 р. – 09.03.2020 р. – машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею.
ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ВСП «Шахтоуправління Павлоградське»:   з 12.06.2024 р. по 09.08.2024 р.- машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплатити  йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.8 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та абз.3 ч.1  ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.08.2024 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 16.08.2024 року №046350013784 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 09.08.2024 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області  зарахувати до спеціального та пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи   з 16.03.2017 по 09.03.2020 машиністом   гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах  відповідно до ч.3  ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 року про призначення пенсії   за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в цій справі.
В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач - ГУ ПФУ в Харківській області подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права. Апелянт вказує, що позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, оскільки період роботи в ДП «Шахта «Комсомолець Донбасу» з 16.03.2017 по 09.03.2020 на посаді машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею не підтверджений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (відсутнє підтвердження роботи позивача в ДП «Шахта «Комсомолець Донбасу» з 16.03.2017 по 09.03.2020 на посаді машиніст гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею). Крім того, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу (довідка форми ок-5) відсутня будь-яка інформація про сплату страхових внесків з ПрАТ «ДТЕК Шахта Комсомолець Донбасу» за вказаний період. Відповідач зазначає, що у спірних правовідносинах діяв за принципом належного урядування, а саме: послідовно, своєчасно, прозоро і виходячи з наданих йому законом повноважень, а тому неправомірних дій стосовно позивача не допущено.
Позивач та інший відповідач відзиви на апеляційну скаргу не подавали, що не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся 09.08.2024 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За принципом екстериторіальності вказана заява розглянута ГУ ПФУ в Харківській області, яким прийнято рішення від 16.08.2024 року №046350013784 про відмову у призначенні пенсії.
В обґрунтування спірного рішення зазначено, що відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, -                             за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим-двадцять третім пункту частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний рік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік.
Вік заявника 49 років   1 місяць   9 днів.
Страховий стаж особи становить 25 років 0 місяців 4 дні.
Пільговий стаж заявника, роботи підземні провідні (20), становить: 17 років                          0 місяців 0 днів.
Пільговий стаж заявника, роботи підземні за постановою № 202 (25) становить:                  24 роки 3 місяці 12 днів.
Всього для розрахунку стаж з урахуванням додаткових років за Списком 1 становить 45 років 0 місяців   4 дні.
За доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.
До пільгового стажу зараховано всі періоди роботи згідно наданих довідок.
Відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, згідно ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.132).
Не погодившись з рішенням пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач оскаржив таке рішення до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Суд зазначив, що питання   зарахування   періодів роботи   позивача: з 04.10.1999 року  по 17.10.1999 року, з 18.10.1999 року по 02.12.1999 року, з 03.12.1999 року по 14.12.2000 року, з 15.12.2000 року по 04.03.2001 року, з 05.03.2001 року по 18.11.2002 року, було предметом судового  розгляду, за результатами якого позивачу відмовлено у зарахуванні спірних періодів у зв`язку з відсутністю уточнюючої довідки з підприємства, яка б підтверджувала працю на роботах з умовами, визначеними саме  постановою Кабінету Міністрів України №202.
Щодо періодів роботи з 16.03.2017 року по 09.03.2020  року і з 12.06.2024 року по 09.08.2024 року, суд першої інстанції, застосовуючи загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, дійшов висновку про можливість зарахування до спеціального та пільгового стажу позивача період роботи  з 16.03.2017 року по 09.03.2020 року, який підтверджено довідкою уточнюючою особливий характер роботи або умови необхідні   для призначення пільгової пенсії згідно ст.30 Федерального закону «Про страхові пенсії» від 28.12.2013 року №400-ФЗ,   №05-1533 від 04.06.2024 року, видану   Державним унітарним підприємством «Шахта Комсомолець Донбасу» Донецької народної республіки, м.Кіровське.
Щодо періоду роботи з 12.06.2024 року по 09.08.2024 року, суд дійшов висновку, що вказаний період не підлягає зарахуванню   до пільгового і спеціального стажу, оскільки не підтверджений будь-якими документами.
Суд вказав, що призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії, а тому вимоги щодо зобов`язання пенсійного органу призначити і виплатити позивачу пенсію є передчасними та задоволенню не підлягають. З метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах суд визнав за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 року про призначення пенсії   за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням  висновків суду в цій справі.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до п.1 ч.2  ст.114 Закону України  від 9 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (далі по тексту - Закон №1058-IV) на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Відповідно до ч.3  ст.114 Закону №1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше                      7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений  абзацом 1  статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений  абзацом 1  пункту 1 частини 2 цієї статті.
Частиною 5  ст.114 Закону №1058-IV передбачено, що у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин 2 і 3 цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах. 
Статтею 62 Закону №1788 та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Водночас, пунктом 20 Порядку №637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Щодо  періоду роботи позивача з 16.03.2017 року по 09.03.2020 року, судом першої інстанції встановлено, що трудова книжка НОМЕР_1 від 04.10.1999 року ОСОБА_1 не містить записів щодо вказаних періодів роботи.
Разом з тим, позивачем надано довідку №05-1533 від 04.06.2024 року уточнюючу особливий характер роботи або умови необхідні для призначення пільгової пенсії згідно ст.30 Федерального закону «Про страхові пенсії», видану   Державним унітарним підприємством «Шахта Комсомолець Донбасу» днр, м.Кіровське, в якій зазначено, що ОСОБА_1   в період з 16.03.2017 року по 09.03.2020 року працював на ділянці з видобутку вугілля машиністом гірничих виїмкових машин з повним робочим днем під землею (а.с.116-117).
Відповідно до  ст.18 Закону України №1207-VII від 15 квітня 2014 року «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених  Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Частинами 1-3  ст.9 Закону №1207-VII  встановлено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до  Конституції   та законів України,                    їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з тим, згідно правового висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 31.10.2019 року у справі №711/10426/16-а, документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.
Європейський суд з прав людини у справах  Лоізіду проти Туречиини  (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45),  Кіпр проти Туреччини  (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та  Мозер проти Республіки Молдови та Росії  (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) вказав, що  зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного,  вважають судді ЄСПЛ,  Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що період роботи позивача з 16.03.2017 року по 09.03.2020 року за наявності уточнюючої довідки та з урахуванням «намібійських винятків» Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, підлягає зарахуванню до спеціального та пільгового стажу ОСОБА_1 ..
Вказана позиція відповідачем в апеляційній скарзі не спростована.

При цьому, дії зобов`язального характеру, як спосіб поновлення порушених прав, можуть бути застосовані судом виключно до того органу, дії, бездіяльність чи рішення якого визнані протиправними та (або) скасовані.
Відтак, у даній справі дії зобов`язального характеру можуть бути застосовані лише до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як до органу, рішення якого визнається судом протиправним і скасовується.
Позивач, як громадянин України, за умови підтвердження страхового стажу та відомостей про отриманий дохід наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням викладених обставин в їх сукупності апеляційний суд  погоджується  із висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту прав позивача на пенсійне забезпечення буде саме зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, як визначений суб`єкт призначення, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.08.2024 року про призначення пенсії   за віком на пільгових умовах відповідно до ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням  висновків суду в цій справі.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому в цій частині рішення суду апеляційним судом не перевіряється.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення адміністративного позову.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
          
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/24085/24 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 січня 2025 року в адміністративній справі №160/24085/24 залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.    

Головуючий - суддя                                                                      І.В. Юрко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко