КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження:                                                        Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/8473/2025             
                                      
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
         м. Київ                                                                                      Справа № 753/10504/24
 
29 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі  колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді  - Кафідової О.В.
суддів                       - Оніщука М.І.
                                  - Шебуєвої В.А.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О. Ф. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, -
в с т а н о в и в:
 
У травні 2024 року  ОСОБА_2  звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача  ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що з 24 вересня 2011 року уклала шлюб з відповідачем. У подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2014 року з відповідача на корить позивача стугнуто аліменти на утримання дитини  ОСОБА_3 у розмірі 1 000,00 грн, починаючи з 28.04.2014 рокуі до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Спільний син ОСОБА_3 проживає з позивачем, знаходиться на її повному утриманні, позивач самостійно здійснює догляд за сином, забепечує його харчуванням, одягом, лікуванням, житлом і створює освітні та соціально-культурні умови для розвитку дитини. В міру дорослішання сина витрати позивача на утримання сина постійно збільшуються. 
Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні сина, не спілкується з ним та не підтримує жодного з`язку. 12.01.2022 року відповідачем було зареєстровано суб`єкт господарської діяльності у формі фізичної особи-підприємця, загальний дохід за 2023 рік склав 2 200 000 грн. Окрім того, 23.08.2023 року відповідач отримав у дарунок автомобіль марк «Mersedes-Benz Sprinter 318 CDI», д.н.з. НОМЕР_1 , 2006 року випуску. 01.09.2023 відповідач відчужив квартиру згідно договору купівлі-продажу, згідно загальнодоступної інформації вартість квартири складає 1 379 000 грн.
Вище зазначені обставини на думку позивача свідчать про наявність підстав для зміни способу аліментів.
З огляду на вище викладене просила суд змінити спосіб стягнення аліментів встановлений у рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2014 з твердої суми на частку від заробітку в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року позов   ОСОБА_2 до ОСОБА_1  про зміну способу стягнення аліментів - задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, який здійснюється із платника аліментів   ОСОБА_1 на підставі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 травня 2014 року у справі № 369/3981/14-ц та стягувати з   ОСОБА_1  на користь   ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 21 січня 2025 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що син проживає з позивачкою, яка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дає можливість брати участь у його вихованні. 
Вказує на те, що окрім встановленого рішенням суду розміру аліментів він також, по мірі можливості, надає додаткові кошти. 
Зазначає, що не походжується з доводами позивачки відсноно того, що відповідач отримує великі доходи, оскільки такі доводи не відповідають фактичним обставинам. Відомості, які зазначені як 4 квартал 2023 року є неактуальними. Окрім того, сумма, яка вказана є оборотом коштів за цілий рік, та не є доходом відповідача. 
Вказує на те, що у зв`язку з війною в Україні він позбавлений можливості займатись підприємницькою діяльністю. 
Звертає увагу суду на те, що саме у позивача вбачається покращення матеріального становища, оскільки після ухвалення рішення про стягнення аліментів вона придбала квартиру. Вважає, що такі обставини є підставою для зменшення розміру аліментів. 
23 квітня 2025 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначала, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків сулу першої інстанції, а тому відсутні підстави для її задоволення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що  24 вересня 2011 року сторони перебували у шлюбі.
У подружжя народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , зареєстровано відділом реєстрації актівцивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві від 26 березня 2013 року (а. с. 14).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21.05.2014 року з відповідача на корить позивача стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000,00 грн, починаючи з 28.04.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 15-16).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.05.2014 шлюб між сторонами розірвано (а. с. 19-20).
Головним державним виконавцем Відідлу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Гаврилюк О. Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68107706 від 19.01.2022 про стягнення з   ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 28.04.2014 до досягнення дитиною повноліття (а. с. 17-18).
Згідно довідки виданої головою правління ОСББ «Ромашка 2» за підписом  ОСОБА_6 ,  ОСОБА_2 власниця квартири АДРЕСА_1 , в її квартирі з березня 2018 року по теперішній час разом з нею проживає її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 21).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Київа від 26.11.2024 року клопотання представника позивача задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої О.В.належно звірену копію примірника Договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1919. (а.с. 104-105)
10.12.2024 року від приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвої О.В. на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2024 року надійшла звірена копія примірника Договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2023 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1919, з якого убачається, що відповідач ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_1 (продавці) відчужили квартиру АДРЕСА_2 , за домовленістю сторін продаж квартири вчинявся за 1 078 000,00 грн. (а.с. 112-113)
15.08.2020 року  ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з  ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , зареєстровано Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис № 999 (а.с. 120).
У шлюбі у відповідача народилася донька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , зареєстровано Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), від 19.01.2022 (а.с. 119).
Дружина відповідача  ОСОБА_11 має малолітню доньку - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 30.12.2015 року (а.с. 121).
Задовольняючи позовні вимоги   ОСОБА_2  до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, суд першої інстанції посилався на те, що суду не було надано доказів погіршення матеріального становища відповідача після винесення судового рішення про стягнення аліментів, при цьому вматеріалах справи міститься копія договору купівлі-продажу квартири від 01 вересня 2023 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Матвеєвою О.В.,зареєстрованого в реєстрі за №1919, з якого убачається, що відповідач  ОСОБА_7 відчужив квартиру АДРЕСА_2 , за домовленістю сторін продаж квартири вчинявся за 1 078 000,00 грн. 
Також, відповідач вказує у відзиві,що зареєстрував шлюб з   ОСОБА_11 , яка має доньку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та у шлюбі народилася спільна донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Суд першої інстанції зазначив, що народження другої дитини у іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, вказаного висновку дійшов Веховний Суд у постанові від 16.09.2024 № 591/6388/22, а вматеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_12 ,донька дружини відповідача,перебуває на утриманні відповідача. Також, суду не надано інформації чи отримує дружина відповідача доходи, та в яких розмірах.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині 1 статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин 1-2 статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разізміни матеріального або сімейного стану,погіршення або поліпшення здоров`якогось із них тав інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6 статті 81 ЦПК України).
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 7Закону України «Про державний бюджет на 2024рік» встановлено з 1 січня 2024 року прожитковиймінімум наодну особув розрахункуна місяцьосновних соціальних і демографічних груп населення: дітейвіком до 6років -2563 грн; дітей віком від 6 до 18 років - 3196 грн.
Також, за статтею 161ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Аналогічні вимоги закріплені і в СК України на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року.
Зважаючи, що на даний час розмір аліментів, який було стягнуто судовим рішення від 21 травня 2014 року у справі № 369/3981/14-ц є меншим, ніж мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, виходячи з пріоритету інтересів дітей, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, визначивши її у розмірі 1/4 частини доходу відповідача.
При вирішенні розміру аліментів, що підлягає стягненню, суд враховує, що відповідач є працездатною особою.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що син проживає з позивачкою, яка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною та не дає можливість брати участь у його вихованні, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду даної справи є саме зміна способу стягнення аліментів.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що окрім встановленого рішенням суду розміру аліментів він також, по мірі можливості, надає додаткові кошти, колегія судду відхиляє, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що саме у позивача вбачається покращення матеріального становища, оскільки після ухвалення рішення про стягнення аліментів вона придбала квартиру. Вважає, що такі обставини є підставою для зменшення розміру аліментів, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, у випадку погіршення його матеріального становища.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року ухвалено з дотриманням норм матеріального  та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:                                              Судді: