ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 березня 2025 р.	Справа № 636/7422/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24.12.2024, головуючий суддя І інстанції: Бунін Є.О., м. Чугуїв, повний текст складено 24.12.24 у справі № 636/7422/24
          за позовом     ОСОБА_1  
          до   Начальника ІНФОРМАЦІЯ_1   ОСОБА_2 
          про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулася  до суду з адміністративним позовом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (далі також – відповідач), в якому просила:
- скасувати постанову № 8/10194 від 27.08.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн;
- закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 24 грудня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, процесуального права та неповно з`ясовані обставини справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував, що ОСОБА_1 не була своєчасно повідомлена про час та місце розгляду справи; постанова № 8/10194 від 27 серпня 2024 року не містить жодних посилань на наявність у матеріалах справи про адміністративне правопорушення доказів, які б досліджувалися в ході розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення та свідчили б про неоновлення даних ОСОБА_1 ; крім того, правопорушення, яке інкримінують ОСОБА_1 , виявлене 27 серпня 2024 року, і на момент розгляду справи судом першої інстанції закінчились строки, визначені ч. 7 ст. 38 КУпАП.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України).
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до протоколу №8/10193 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 27.08.2024 (а.с. 29-30), 27.08.2024 о 13:30 год під час перевірки в ІНФОРМАЦІЯ_2 відомостей (персональних та службових даних) узагальнених в облікових документах та внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів виявлено факт порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію військовозобов`язаним ОСОБА_1 . В абз.4 п.1 ч.2 Прикінцевих положень Закону України №3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набув чинності 18.05.2024, визначено, що під час дії Указу Президента України про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 за №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 03.03.2022 за №2105-ІХ, громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України – шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності); у разі перебування за кордоном - шляхом повідомлення на офіційну електронну адресу або на офіційний номер телефону, які зазначені на офіційному сайті територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Солдат запасу ОСОБА_1 , яка перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , в особливий період, в порушення вимог абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абз. 4 п.1 ч.2 Прикінцевих положень Закону України № 3633-ІХ, абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»: не уточнила протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом №3633-ІХ свої персональні дані через ЦНАП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у ТЦК та СП, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено ст. 63 Конституції України, права та обов`язки, передбачені ст. 268 КУпАП, повідомлено, що розгляд справи відбудеться 27.08.2024 о 16:00 год. в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наявний підпис ОСОБА_1 , підпис особи, яка склала протокол.
На підставі постанови №8/10194 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 27.08.2024 (а.с. 8-9, 31-32) за вчинення правопорушення, викладеного у протоколі №8/110193 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП від 27.08.2024, на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17000,00 гривень. Наявна відмітка про отримання постанови позивачем 27.08.2024.
Згідно зі скрин-шоту з онлайн-додатку «Резерв+» ОСОБА_1 визнана придатною до військової служби на підставі постанові ВЛК від 27.08.2024, дата уточнення даних 27.08.2024, номер в реєстрі Оберіг 270820241455271100001 (а.с.10).
Згідно з витягом із картотеки вільних залишків ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо ОСОБА_3 наявна така інформація: стать, дата народження, РНОКПП, вид обліку, країна народження, місце народження, звання, ідентифікатор військовозобов`язаного, дата ведення інформації про особу 25.04.2020, звірка контактних даних, звірка даних при особистій явці 05.06.2012, звірка даних ОМС 05.06.2012, звірка даних підприємствами та ВНЗ 15.02.2019, рішення Р (М) ВК про використання у воєнний час. Інформація щодо групи крові, мобільного телефону, сімейного стану, попереднього прізвища, УНЗР, військкомату, е-мейл відсутня (а.с.33).
Скориставшись правом на оскарження постанови №8/10194 від 27.08.2024 у судовому порядку, позивач звернувся до суду з позовом про її скасування. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо поважності причин не оновлення військово-облікових даних у зазначений законодавством термін (з 17.05.2024 по 16.07.2024), не надано доказів на підтвердження неможливості оновити дані через органи ЦНАП або ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності), а тому дії відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності є правомірними.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).
Згідно зі статтею 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі також -КУпАП) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Використання у зазначеній вище нормі формулювання «від імені органів територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення», «про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України)» вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному КАС України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.12.2019 у справі № 724/716/16-а, від 09 квітня 2020 року у справі №181/581/17 у подібних правовідносинах.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем заявлено позов до начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Проте при розгляді справ про адміністративні правопорушення начальник територіального центру комплектування та соціальної політики, який є посадовою особою відповідного органу, діє не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органу військового управління України, що веде військовий облік та здійснює мобілізацію військовозобов`язаних, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. 3 ст. 43 КАС України здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).
Колегія суддів зазначає, що оскільки начальник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є посадовою особою відповідного органу, тому відповідно до ст. 43 КАС України він не має адміністративної процесуальної правосуб`єктності та не може виступати самостійними відповідачем у справі.
Натомість належним відповідачем, рішення якого оскаржує позивач, у цій справі має бути ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто відповідний суб`єкт владних повноважень, від імені якого винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, проте останній не був визначений позивачем як відповідач у розгляді цієї адміністративної справи та не був залучений судом першої інстанції, заміну неналежного відповідача або залучення ІНФОРМАЦІЯ_1 в якості співвідповідача судом також не проведено.
Отже, позивачем заявлено позов до неналежного відповідача, а судом вирішено справу за участю неналежного відповідача.
За приписами статті 48 КАС України суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Водночас обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє у позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Разом з цим колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним, залучення співвідповідача. Заміна відповідача, залучення співвідповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте суд першої інстанції наведених вимог процесуального закону не дотримався та, вирішуючи спір, не з`ясував хто є належним відповідачем у справі та не вирішив питання про залучення до участі у справі належного відповідача чи співвідповідача.
У цьому випадку суд першої інстанції повинен був за правилами статті 48 КАС України залучити до участі у справі співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Разом з цим, колегія суддів зазначає, що з аналізу статті 48 КАС України слідує, що залучення до участі у справі співвідповідача належить до повноважень суду першої інстанції, оскільки внаслідок залучення співвідповідача справа має розглядатися спочатку.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною, зокрема, у постановах від 29.06.2021 у справі № 460/2903/20, від 14.12.2020 у справі № 826/17787/14, від 09.07.2020 у справі № 2040/5355/18, від 26.08.2020 у справі № 500/2972/17, від 23.06.2020 у справі № 540/2269/18 та від 30.09.2019 у справі № 140/72/19.
Особа, яка залучається до участі у справі у процесуальному статусі відповідача, має процесуальні права та процесуальні обов`язки, визначені КАС України. Залучення ж такої особи на стадії апеляційного розгляду справи позбавляє залученого відповідача можливості користуватися своїми процесуальними правами, гарантованими КАС України в суді першої інстанції, що є порушенням принципу рівності сторін.
В силу наведених приписів процесуального законодавства суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного провадження, позбавлений можливості в межах наданих йому КАС України процесуальних повноважень виправити вказаний процесуальний недолік суду першої інстанції та залучити до участі у справі співвідповідача. Так само у силу приписів статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями направляти справу на новий розгляд, у разі виявлення порушень норм процесуального права, які є безумовною підставою до скасування судового рішення.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі співвідповідача – ІНФОРМАЦІЯ_3 , як і позбавлений можливості направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, колегія суддів уважає, що у цьому випадку слід відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав пред`явлення його до неналежного органу.
Одночасно слід указати, що відмова у задоволенні адміністративного позову, заявленого до неналежного відповідача, враховуючи неможливість його залучення на стадії перегляду судового рішення в апеляційному порядку, не позбавляє позивача права на повторне звернення до суду з тим самим позовом, проте вже до належного відповідача, із заявою про поновлення строку на звернення до суду у разі необхідності.
За приписами ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, передбачених частинами 3, 4 ст. 48 КАС України з урахуванням приписів ст. 317 КАС України, є підставою для скасування судового рішення.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.
З урахуванням приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 24.12.2024 у справі № 636/7422/24  скасувати.
Прийняти постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	О.В. Присяжнюк    В.Б. Русанова