ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/33/24  Номер провадження 22-ц/814/1737/25	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Колєснікова Олега Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , на ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року (час ухвалення судового рішення з 15:08:45 до 15:47:46; дата виготовлення повного тексту судового рішення – 29 січня 2025 року) у справі за позовом  ОСОБА_1 до Миргородської міської ради Полтавської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним і скасування рішення Миргородської міської ради № 95 від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в:

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України закрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Миргородської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Миргородської міської ради № 95 від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання.

В апеляційній скарзі адвокат Колєсніков Олег Анатолійович, представник ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу повернути для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування скарги стверджується, що висновки суду про тотожність позовів у справі, що переглядаєтся, і у справі №1620/2895/2012 є помилковим, оскільки у цій справі ОСОБА_1 наполягає, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування ухвалене всупереч ст.19 Конституції України, ст.80,83,99,122,123 ЗК України і обгрунтування позову викладене на дванадцяти сторінках. 
Натомість у справі №1620/2895/2012 у зустрічному позові ОСОБА_1 посилався, що оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування ухвалене з порушенням вимог ч.3 ст.83 ЗК України і обгрунтування зустрічного позову викладене лише на двох сторінках.
Отже, позов у цій справі поданий з інших підстав і суду у підтвердження заявлених вимог подані інші докази. 

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Миргородського міськрайонного суду від 10.01.2013 та додатковим рішення Миргородського міськрайонного суду від 03 вересня 2013 року, які набрали законної сили, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнано незаконними дії ОСОБА_1 щодо вчинення перешкод по користуванню належною ОСОБА_2 частиною земельної ділянки по АДРЕСА_1 та встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797700 площею 0,1000га.; заборонено ОСОБА_1 користуватися належною на праві власності ОСОБА_2 частиною земельної ділянки по лінії від (Г до В) по АДРЕСА_1 відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797700 та не чинити перешкод по встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкоди по встановленню огорожі між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , шляхом забезпечення вільного доступу на його земельну ділянку та межу між земельними ділянками по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 для встановлення огорожі; 
в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Миргородської міської ради Полтавської області про визнання незаконним та скасування рішення Миргородської міської ради Полтавської області від 06.11.2009 року № 95 про передачу в приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 797700, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 531090001001004, кадастровий номер 5310900000: 50:025:0227, зобов`язанні відділу Держкомзему у м. Миргород скасувати державну реєстрацію та кадастровий номер вказаного державного акту відмовлено за недоведеністю.
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Миргородської міської ради, ОСОБА_2 про скасування рішення Миргородської міської ради № 95 від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання.
Заявлені вимоги обгрунтовані тим, що оскаржуваним рішенням органу місцевого самоврядування ОСОБА_2 передано у власність проїзд між домоволодіннями АДРЕСА_3 , проте ця земельна ділянка відноситься до земель загального користування населеного пункту, тому відповідно до закону не може бути передана у приватну власність. 

Ухвалюючи рішення про закриття провадження, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи №1620/2895/2012, дійшов висновку, що зустрічна позовна заява ( ОСОБА_1 ) по вищезазначеній справі тотожна із позовною заявою, що розглядається судом та не містить нових підстав позову, що є зловживанням позивача своїми процесуальними правами щодо звернення до суду із тотожним позовом, тобто зі спором між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з тими самими вимогами, по якому ухвалене рішення, що набрало законної сили.
Зокрема, суд зауважив, що в зустрічній позовній заяві по справі №1620/2895/2012 ОСОБА_1 посилався на ст. 83 Земельного кодексу України. У справі, що розглядається, позивач також посилається на ст.83 ЗК України, однак посилання на ст.123 Земельного кодексу України є формальним, так як в обгрунтування підстав позову представник позивача не заявляв будь-яких клопотань про витребування доказів щодо предмету доказування, зокрема витребування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується з такими міркуваннями.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили, за тими самими вимогами.
Сталою судовою практикою визначено, що відповідно до п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення, а підстава - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При визначенні підстави позову як елементу його змісту суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц; пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

У справі №1620/2895/2012 Палієм А.М. заявлений зустрічний позов до Миргородської міської ради і  ОСОБА_2  (сторони спору), у якому він, зокрема заявив вимогу (предмет спору) – визнати незаконним і скасувати рішення Миргородської міської ради № 95 від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання, яким передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,100 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 (а.с.65-67).
Заявлена вимога про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування обгрунтована такими обставинами (підстави позову): 
Між земельною ділянкою, що належить ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) і земельною по АДРЕСА_1 знаходиться проїзд, який відноситься до земель комунальної власності, що використовується для проїзду транспортних засобів з 1986 року.
Рішенням Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року у приватну власність ОСОБА_2 переданий проїзд між земельними ділянками № НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 для будівництва зблокованої будівлі літньої кухні, гаражу з господарською спорудою (на місці старих гаража і господарської споруди). На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт про право на земельну ділянку площею 1,000 га. 
Позивач вважає зазначене рішення незаконним, оскільки землі комунальної власності, зокрема проїзди, не можуть передаватися у приватну власність. 

У цій справі  ОСОБА_1 пред?явив позов до Миргородської міської ради. ОСОБА_2 (сторони спору), згідно якого просить (предмет позову) визнати незаконним і скасувати  рішення Миргородської міської ради № 95 від 06 листопада 2009 року 37 сесії 5 скликання, яким передано у власність  ОСОБА_2  земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку  по АДРЕСА_1  (а.с.13). 
Заявлена вимога про визнання незаконним і скасування рішення органу місцевого самоврядування обгрунтована такими обставинами (підстави позову): 
Житловий будинок, що належить ОСОБА_1 з 1986 року, розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_2 .
ОСОБА_2 у серпні 2007 року придбав земельну ділянку по АДРЕСА_4 .
На момент придбання ОСОБА_2 існував проїзд до земельної ділянки по АДРЕСА_4 між земельними ділянками по тій же вулиці АДРЕСА_3 .
Рішенням Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року у приватну власність ОСОБА_2 переданий проїзд між земельними ділянками АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 для будівництва зблокованої будівлі літньої кухні, гаражу з господарською спорудою (на місці старих гаража і господарської споруди). На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 отримав державний акт про право на земельну ділянку площею 0,1000 га. 
ОСОБА_1 стверджує про незаконність рішення органу місцевого самоврядування з тих підстав, що, на його думку, передана ОСОБА_2 земельна ділянка належить до земель загального користування населеного пункту, а тому не може бути передана у приватну власність відповідно до ст.83 ЗК України.
Порівняння обох позовів: у справі, що переглядається, і у справі №1620/2895/2012, дає підстави обгрунтовано вважати, що обидва позови є тотожніми за складом учасників (позивач – ОСОБА_1 , відповідачі: Миргородська міська рада, ОСОБА_2 ), за предметом позову (визнання незаконним і скасування рішення Миргородської міської ради від 06 листопада 2009 року, яким передано у приватну власність ОСОБА_2 проїзд між земельними ділянками № НОМЕР_1 і АДРЕСА_1 ) і підставами заявлених вимог (незаконність передачі земель загального користування населеного пункту у приватну власність ОСОБА_2 ).
Посилання у справі, що переглядається на більшу кількість нормативних актів та інші докази у підтвердження заявлених вимог, не свідчить про відмінність позову у цій справі, оскільки позивач лише має навести обставини, якими обгрунтовується заявлена вимога, а на суд покладений обов?язок визначити характер спірних правовідносин і норму закону, яка підлягає застосуванню при вирішенні спору.
Подання доказів на підтвердження обгрунтованості заявлених вимог є правом позивача.
Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін. 
    Керуючись ст. 367, ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
ухвалив:

Апеляційну скаргу адвоката Колєснікова Олега Анатолійовича, представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 27 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 07 квітня 2025 року.

     Головуючий суддя                                                      О.А.Лобов  

          Судді                                                                       А.І. Дорош 

В.М. Триголов