ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" березня 2025 р.                                  Справа№ 910/9768/24
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Алданової  С.О.
суддів:            Євсікова О.О. 
          Буравльова  С.І. 
 
секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мехедько Ріти Іванівни  
на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024
у справі № 910/9768/24 (суддя Полякова Г.В.)
за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва"
до Фізичної особи-підприємця Мехедько Ріти Іванівни
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Солом`янська районна в місті Києві державна адміністрація
про розірвання договору та виселення, 

ВСТАНОВИВ: 
Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" (далі - позивач; КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мехедько Ріти Іванівни (надалі - відповідач; ФОП Мехедько Р.І.; апелянт; скаржник) з вимогами про:
розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015 № 525;
виселення фізичної особи-підприємця Мехедько Р.І. з нежилого приміщення загальною площею 116,2 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Кривоноса, 5/1 , із передачею Комунальному підприємству "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач за період із січня по червень 2024 року не вносив оплату за договором про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015 № 525, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 40 222,30 грн. 
09.08.2024 Господарським судом міста Києва видано наказ                           № 910/9760/24 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мехедько Р.І. на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» заборгованості за оренду приміщення - 40 222,30 грн., інфляційних втрат - 1 316,82 грн., 3% річних - 249,56 грн., пені - 1 917,94 грн. та судового збору - 302,80 грн.
Поряд із цим, відповідачу направлялись претензії про сплату заборгованості від 08.05.2024 № 108/38-1966 та від 10.07.2024 № 108- 38-2828, однак відповіді від відповідача не надійшло, заборгованість залишилась не сплаченою.
Надалі, позивачем надіслано відповідачу пропозицію від 03.06.2024                            № 108/38-2322 про дострокове розірвання договору оренди за погодженням сторін та повернення нежитлового приміщення підприємству-балансоутримувачу по акту прийому-передачі. Однак, у встановлений законом термін відповіді на пропозицію від відповідача не надійшло.
З огляду на наведені вище обставини позивач звернувся з відповідним позовом до господарського суду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/9768/24. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Солом`янську районну в місті Києві державну адміністрацію (в подальшому - третя особа; Солом`янська РДА). 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 позовні вимоги КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" задоволено повністю. Розірвано договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015         № 525. Виселено ФОП Мехедько Р.І. із нежилого приміщення загальною площею 116,2 кв.м., за адресою: м. Київ, вул. Кривоноса, 5/1 , із передачею КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва". Стягнуто з ФОП Мехедько Р.І. на користь КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) грн. витрат зі сплати судового збору.
За висновками місцевого господарського суду, пункти 5.1.3, 9.3, 9.7 договору надають позивачу право на розірвання договору при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовної вимоги про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015 № 525.
Крім того, місцевий господарський суд виснувався, що оскільки договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015   № 525 підлягає розірванню, вимога позивач про виселення відповідача з орендованого нерухомого майна підлягає задоволенню.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням ФОП Мехедько Р.І. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 по справі № 910/9768/24 повністю та прийняти нове, яким в позові відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є таким, що прийняте: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; з порушенням з норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апелянт зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано задоволено позовну вимогу про розірвання договору про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 19.10.2015 № 525, оскільки такий договір є припиненим з 17.10.2021, а матеріали справи № 910/9768/24 не містять доказів продовження строку його дії.
Також відповідач вказує, що місцевим господарським судом залишено поза увагою те, що скаржник у спірному приміщенні не знаходиться, ним не користується, не володіє, а договір є припиненим з 17.10.2021, що свідчить про безпідставність позовних вимог про виселення.
До апеляційної скарги відповідачем також додано нові докази, які він просить долучити до матеріалів справи.  
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.02.2025, апеляційна скарга відповідача у справі                              № 910/9768/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Євсіков О.О., Буравльов С.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця Мехедько Р.І. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі № 910/9768/24 та призначено її до розгляду на 31.03.2025.
07.03.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва" просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно аргументів позивача, апеляційна скарга не несе в собі необхідні доводи, що можуть згідно ст. 277 ГПК України служити підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, що робить неможливим її задоволення. 
Апелянт в судове засідання 31.03.2025 не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням № 0610235776491 про відправку копії ухвали Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 на адресу відповідача.
При цьому, з даних «Трекінг відправлення» з офіційного сайту АТ «Укрпошта» вбачається, що станом на 19.03.2025 поштове відправлення                   № 0610235776491 не було вручено під час доставки (причина: закінчення встановленого терміну зберігання).
Представник позивача та третя особа в судовому засіданні 31.03.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення залишити без змін. 
Відповідно до ч.ч. 2, 3  ст. 120 ГПК України  суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Порядок вручення судових рішень визначено у  статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з положеннями частини шостої  статті 242 ГПК України  днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та відносини між ними визначають Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджені  постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009  (в редакції  постанови Кабінету Міністрів України від 10.10.2023 № 1071), -  надалі  Правила надання послуг поштового зв`язку.
Поштові відправлення залежно від технології приймання, обробки, перевезення, доставки/вручення поділяються на прості та реєстровані. Реєстровані поштові відправлення поділяються на відправлення без оголошеної цінності (рекомендовані) та відправлення з оголошеною цінністю. Рекомендовані (реєстровані) листи з позначкою «Судова повістка» приймаються для пересилання лише з повідомленням про їх вручення згідно із законодавством (пункти 8, 15 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Адресат реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу інформується про надходження адресованого йому поштового відправлення, поштового переказу шляхом надсилання текстового повідомлення з використанням технічних засобів оператора поштового зв`язку, повідомленням, що підтримується засобами Інтернету, або повідомленням у паперовій формі за встановленою оператором поштового зв`язку формою (пункт 18 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог  Закону України  «Про поштовий зв`язок», цих Правил (пункт 76 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Рекомендовані поштові відправлення з позначкою «Судова повістка», адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання поштових відправлень, під розпис. У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за зазначеною адресою», яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду (пункт 83 Правил надання послуг поштового зв`язку).
Системний аналіз  ст. 242 ГПК України, п.п. 15, 83, 91, 99, 101 Правил надання послуг поштового зв`язку, свідчить, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близька за змістом позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 910/22873/17 та від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19).
Крім того, судова колегія звертає увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19).
За таких обставин, апеляційний господарський суд вжив належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового засідання, направляючи рекомендованою кореспонденцією ухвалу суду за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб  підприємців та громадських формувань. 
Також Північним апеляційним господарським судом враховано, що за змістом  ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвала Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2025 про призначення дати судового засідання на 31.03.2025 була оприлюднена 28.02.2025 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (адреса посилання: https://reyestr.court.gov.ua/Review/125459865), тобто усі учасники справи, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до реєстру, мали можливість ознайомитися зі змістом вказаної ухвали.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на її складність, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1  ст. 4 ГПК України,  ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"  при розгляді справи ч. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце судового засідання, а неотримання поштової кореспонденції учасником справи не залежить від волевиявлення суду.
За змістом ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представника відповідача судом обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, зважаючи на відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ФОП Мехедько Р.І., яку належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Також судова колегія вказує, що відзиву/письмових пояснень на апеляційну скаргу від третьої особи на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3  статті 263 ГПК України  не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Щодо поданих апелянтом нових доказів, а саме копій звернення від 19.01.2024; заяви від 20.07.2023; акта від 03.08.2023, колегія суддів зазначає, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.
Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).
У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.
У свою чергу, статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.
Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки  наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.
На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.
Відповідач не обґрунтував належним чином причин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.
В наведеному судова колегія також враховує, що судом першої інстанції в процесуальному порядку було повідомлено відповідача про відкриття провадження у справі та її судовий розгляд, що підтверджується наявними у справі поштовими повідомленнями. 
Тому, долучені скаржником нові докази, а саме копії звернення від 19.01.2024; заяви від 20.07.2023; акта від 03.08.2023, - не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників позивача та третьої особи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених апелянтом доводів та вимог, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 19.10.2015 між Солом`янською районною в місті Києві державною адміністрацією (орендодавець), Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач) та Мехедько Р.І. (орендар) укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 525 (скорочено - Договір), на підставі якого орендарю надано в користування приміщення, загальною і площею 116,2 кв. м., за адресою: м. Київ, вул. Кривоноса, 5/1 , орендна плата встановлена в розмірі 11 247,85 грн.
Згідно з пунктом 3.7 Договору орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця.
За змістом пункту 4.2.3 Договору орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі.
У пункті 5.1.3 Договору передбачено, що орендодавець має право відмовитися від договору та вжити необхідних заходів для примусового виселення орендаря при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу.
Одностороння відмова від договору не допускається, крім випадку, передбаченого підпунктом 5.1.3 цього договору. Лист із відмовою від договору направляється поштою з повідомленням про вручення за місцезнаходженням орендаря, вказаним у договорі. Договір є розірваним з дати одержання орендарем повідомлення орендодавця або підприємства-балансоутримувача про відмову від договору, або з дати повернення орендодавцю відмови від договору з відміткою відділення зв`язку про відсутність орендаря за вказаною адресою (пункту 9.3 Договору).
Пунктом 9.6 Договору встановлено, що договір вважається розірваним достроково за погодженням сторін, якщо орендар не сплачує орендну плату та інші платежі, передбачені Договором, і не використовує об`єкт оренди протягом трьох місяців.
Відповідно до пункту 9.7 Договору на вимогу однієї із сторін договір може бути достроково розірвано за рішенням суду в разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2020 № 910/9514/20 відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» до ФОП Мехедько Р.І. про виселення з займаного нежитлового приміщення.
Як встановлено в межах справи № 910/9514/20, договір № 525 від 19.10.2015 є продовженим і діє до 16.10.2021.
Згідно викладених у позові тверджень позивача, Договір діє до 18.10.2024. Разом із цим, відповідач за період із січня по червень 2024 року не вносив оплату за договором, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у сумі 40 222,30 грн.
Відповідно до судового наказу Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 у справі № 910/9760/24 стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мехедько Р.І. на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» заборгованість за оренду приміщення - 40 222,30 грн., а також інфляційні втрати - 1 316,82 грн., 3% річних - 249,56 грн., пеню - 1 917,94 грн.
Відповідачу направлялись претензії про сплату заборгованості від 08.05.2024 № 108/38-1966 та від 10.07.2024 № 108- 38-2828, однак відповіді від відповідача не надійшло, заборгованість залишилась не сплаченою.
03.06.2024 позивачем надіслано відповідачу пропозицію № 108/38-2322 про дострокове розірвання договору оренди за погодженням сторін та повернення нежитлового приміщення підприємству-балансоутримувачу по акту прийому-передачі. Однак, у встановлений законом термін відповіді на пропозицію від відповідача не надійшло.
Відповідні обставин щодо наявності підстав для розірвання Договору та виселення відповідач в апеляційній скарзі заперечує. 
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегія суддів вказує, що стаття 509 ЦК України  визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статей  11,  629 ЦК України  договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язання, в силу вимог статей  526,  525 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься також у  ст. 193 ГК України.
За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором оренди, який підпадає під правове регулювання глави 58 ЦК України, глави 30 ГК України.
У частинах 1, 5  статті 762 ЦК України  передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
У відповідності до  статті 763 ЦК України  договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Згідно з частиною 3  статті 291 ГК України  договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених  ЦК України  для розірвання договору найму, в порядку, встановленому  статтею 188 цього Кодексу.
Відповідно до  статті 188 ГК України  зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.
Статтею 782 ЦК України  передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
За змістом частини 2  статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач не здійснював сплату оренди за Договором за період із січня по червень 2024 року, у зв`язку з чим за останнім утворилась заборгованість у сумі 40 222,30 грн., яка стягнута за судовим наказом, виданим 09.08.2024 Господарським судом міста Києва у справі № 910/9760/24. 
З причин невнесення відповідачем орендної плати за Договором протягом трьох місяців підряд, позивач звертався до відповідача з листом-пропозицією від 03.06.2024 № 108/38-2322 про дострокове розірвання Договору.
Однак, у визначений законом строк відповідач відповідь не надав, відомості щодо погашення відповідачем заборгованості в матеріалах справи також відсутні.
На дане, за висновками колегії суддів, правильно акцентував увагу суд першої інстанції.
За таких обставин, зважаючи на пункти 5.1.3, 9.3, 9.6, 9.7 Договору, що надають орендодавцю право на розірвання договору при несплаті орендарем орендної плати протягом 3 місяців підряд з дня закінчення строку платежу, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду попередньої інстанції про доведеність, і, як наслідок, задоволення позовної вимоги позивача про розірвання Договору.
Згідно з частиною 1  статті 785 ЦК України  у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Відповідно до частини 1  ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Пунктом 4.2.20 Договору передбачено, що орендар зобов`язаний після припинення дії цього договору протягом 3 календарних днів передати майно по акту приймання-передачі підприємству-балансоутримувачу.
За вказаного, оскільки Договір підлягає розірванню, вмотивованими, за переконанням колегії суддів, є висновки суду 1-ої інстанції про задоволення вимоги позивача про виселення відповідача з орендованого нерухомого майна.
В свою чергу, за наведених вище обставин та викладених висновків, судом апеляційної інстанції критично оцінюються твердження апелянта про відсутність підстав для розірвання Договору та виселення орендаря з орендованого нерухомого майна.
Статтею 129 Конституції України  встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3  статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1  статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5  статті 236 ГПК України  визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі  «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру останнього. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що  оскаржуване рішення є таким, що прийняте: за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи; за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; за невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; з порушенням з норм процесуального права або неправильним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до  статті 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі                          № 910/9768/24 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів  статті 277 ГПК України  не вбачається.
В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. 
При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині заперечення викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів в цілому.
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на  апелянта (відповідача у справі).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, - 

                                                  ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Мехедько Ріти Іванівни на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі    № 910/9768/24 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2024 у справі                          № 910/9768/24 - залишити без змін. 
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Фізичну особу - підприємця Мехедько Ріту Іванівну. 
4.  Справу № 910/9768/24 повернути до Господарського суду міста Києва. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 17.04.2025.    

Головуючий суддя                                                            С.О. Алданова 

Судді                                                                                О.О. Євсіков

                                                                                С.І. Буравльов