Номер провадження: 22-ц/813/1161/25 
Справа № 497/1972/23
Головуючий у першій інстанції Раца В.А.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Старченка Г.С.,
переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Домущі Василь Сергійович, на рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:
28 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив суд стягнути з відповідача борг за нотаріально посвідченим договором позики від 20 травня 2019 року за реєстровим №1568, в розмірі 2 394 255,58 грн та судові витрати пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на сплату судового збору.
Свої вимоги мотивував тим, що він та відповідач ОСОБА_2 20 травня 2019 року уклали між собою договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав 290 050,32 грн, що на час укладання договору складало 11 000,00 доларів США. 07 травня 2020 року між сторонами був підписаний договір про внесення змін до договору позики від 20.05.2019, за реєстровим № 871, посвідчений Діордієвою І.В. приватним нотаріусом Одеського міського округу. До підписання цього договору відповідач отримав додатково грошові кошти в сумі 1 327 762,39 грн, що за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання договору складає 49 300 доларів США. Згідно п. 1 вищевказаного договору про внесення змін, позикодавець передав у власність Позичальника грошові кошти в сумі 1 624 017,69 грн, що за офіційним курсом НБУ на день підписання договору складає 60 300 доларів США. Також в останньому договорі про внесення змін було змінено строк повернення грошових коштів та визначено повернення коштів трьома частинами в строк до 30 вересня 2020 року. За цим договором позичальник зобов`язався в разі девальвації протягом дії договору національної грошової одиниці України повернути суму грошей у національній грошовій одиниці України еквівалентній 60 300 доларів США на день платежу за офіційним курсом. По теперішній час відповідач не виконав свого зобов`язання по поверненню грошових коштів. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути кошти, але той постійно ухиляється від повернення позики, тому позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
13 жовтня 2023 року від представника відповідача – адвоката Домущі В.С., який підтвердив свої повноваження електронним ордером серії ВН №1292255 від 13.10.2023 (а.с. 31) надійшло на електрону пошту суду клопотання про перенесення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та належної підготовки до розгляду (а.с. 30). Клопотання було задоволено.
01 листопада 2023 року ОСОБА_3 до суду подав через підсистему «Електронний суд» заяву про вступ у справу як представник позивача, у зв`язку з чим просив надати йому доступ до електронної справи в підсистемі «Електронний суд» (а.с.36). Клопотання було задоволено.
10 листопада 2023 року до суду на електрону пошту надійшло клопотання адвоката Домущі В.С. про витребування доказів, а саме копії Договору позики № 1568 від 20.05.2019 та Договору про внесення змін до договору позики від 20.05.2019 № 871, які знаходяться у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Діордієвої І.В. Своє клопотання представник обґрунтував тим, що ОСОБА_2 не підписував спірний Договір про внесення змін до договору позики від 20.05.2019 № 871. У зв`язку з цим на думку представника є реальні причини вважати, що наданий ОСОБА_1 договір про внесення змін до договору позики від 20.05.2019 є сфабрикованим позивачем та не має жодного відношення до належних та допустимих доказів у даній справі, тому на думку сторони відповідача позивач намагається ввести суд в оману. 
14 грудня 2023 року представник відповідача ОСОБА_4 надіслав на електронну пошту суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме дублікатів чеків до платіжної інструкції, але самих дублікатів чеків не додав, про що свідчить акт працівника канцелярії суду від 14.12.2023. Також в цьому клопотанні представник посилався на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки на виконання умов позики №1568 від 20.05.2019 відповідач ОСОБА_5 неодноразово перераховував грошові кошти задля погашення суми зобов`язання, а саме 74 513,00 грн.
В цей день представник відповідача повторно надав клопотання про витребування доказів, в якому просив розглянути клопотання у відсутності відповідача та його представника. Під час судового засідання, 14 грудня 2023 року позивач та його представник заперечували проти клопотання представника відповідача, зазначили, що таким чином сторона відповідача намагається затягнути розгляд справи, відповідач або його представник має можливість самостійно звернутися до нотаріуса та оглянути цей договір, а для суду в наступне судове засідання сторона позивача може надати оригінали обох договорів. Щодо дублікатів чеків, які не були надані представником відповідача, ОСОБА_1 пояснив, що цей договір позики не єдиний, який був укладений між сторонами, відповідач у 2020 році розраховувався з ним за іншим укладеним договором. В задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_4 було відмовлено та оголошено перерву в судовому засіданні.
12 січня 2024 року представником позивача – адвокатом Старченко Г.С. шляхом формування документу в підсистемі «Електронний суд» були надані додаткові пояснення, в яких зазначено, що копії чеків (які не додані до самого клопотання) та якими відповідач обґрунтовує часткове повернення позики, яка є предметом розгляду даного спору, не мають відношення до цієї справи. Вказані в клопотанні грошові кошти в сумі 74 513,00 грн були отримані позивачем на його розрахунковий рахунок для погашення заборгованості за іншим договором позики, який був укладений 20 травня 2019 року за реєстрованим № 1567 і не має відношення до цієї справи. При цьому додано графік погашення заборгованості за договором позики грошових коштів, копію договору позики грошових коштів №1567 та договору про внесення змін до цього договору.
В судове засідання до суду першої інстанції з`явилися озивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Старченко Г.С., але у зв`язку з неявкою сторони відповідача не наполягали на фіксації судового процесу, а представник Старченко Г.С. надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу без участі сторони позивача.
Відповідач ОСОБА_2 до суду не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, його представник ОСОБА_4 29 січня 2024 року надав втретє клопотання про витребування доказів, посилаючись на те, що приватний нотаріус Дєордієва І.В. відмовила йому на його адвокатський запит, дане клопотання просив розглянути у відсутності відповідача та його представника. У задоволенні цього клопотання ухвалою від 29.01.2024 було відмовлено.
Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 29.01.2024 позовні вимоги задоволено. А саме, суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 20.05.2019 за реєстраційним № 1568 та договором про внесення змін до цього договору позики від 07.05.2020 за реєстраційним № 871, що посвідчені приватним нотаріусом Дєордієвою І.В., в розмірі 2 394 255 (два мільйони триста дев`яносто чотири тисячі двісті п`ятдесят п`ять) гривень 58 копійок, та сплачену суму судового збору в розмірі 13 420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень 00 копійок.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 14 березня 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Домущі В.С., направив апеляційну скаргу в якій просить суд рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник скаржника зазначив, що суд першої інстанції не витребував у нотаріуса копію договору позики від 20.05.2019 та договору про внесення змін до договору позики від 07.05.2020, хоча в процесі розгляду справи сторона відповідача наголошувала на тому, що відповідач не підписував договір про внесення змін до договору позики.
19 червня 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Старченко Г.С. через підсистему Електронний суд подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та просив залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.
В судове засідання до апеляційного суду з`явились позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Старченко Г.С. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 139,140-141). 
Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином взятих на себе зобов`язань в повному обсязі не виконав та не повернув грошові кошти позивачу, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції, 20 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 290 050,22 грн, що за офіційним кусом НБУ на день посвідчення договору складало 11 000,00 доларів США. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1568. На зворотному боці договору є відмітка нотаріуса про додатковий договір від 07.05.2020 (а.с. 8-9).
Відповідно до умов Договору позики від 20.05.2019 цей договір є безпроцентним, але у п. 8 сторони дійшли згоди, що при не своєчасному поверненні грошових коштів, позичальник зобов`язався сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, тобто несплачену у строк суму основного боргу та три проценти річних від простроченої суми. Строк повернення коштів був визначений сторонами у п. 5 Договору – 12.04.2020.
Підтвердженням повернення боргу відповідно до п. 7 Договору має бути розписка Позичальника про одержання суми позики в повному обсязі. Після повного виконання зобов`язання Позичальником за даним договором, Позикодавець зобов`язався передати йому примірник даного договору.
Згідно п. 9 Договору сторони домовились, що документ, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане із зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому ст. 84 ЗУ «Про нотаріат».
07 травня 2020 року між сторонами був укладений Договір про внесення змін до Договору позики грошових коштів від 20.05.2019, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. за реєстровим № 1568. Відповідно до цього договору сторони погодилися внести зміни до п. 1 Договору позики грошових коштів від 20.05.2019 за реєстровим №1568 та відповідно до цих змін позичальник ОСОБА_2 отримав грошові кошти в сумі 1 624 017,69 грн, що за офіційним кусом НБУ на день підписання договору складає 60 300,00 доларів США. Цей договір, також, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дєордієвою І.В. та зареєстрований в реєстрі за №871 (а.с. 10).
Вказаним договором сторони змінили строк повернення грошових коштів – 30.09.2020. Повернення коштів обумовили трьома етапами:
- з 30.06.2020 до 10.07.2020 – суму грошей у національній грошовій одиниці України еквівалентну 30 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу;
- з 05.09.2020 до 15.09.2020 – суму грошей у національній грошовій одиниці України еквівалентну 24 000,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу;
- з 15.09.2020 до 30.09.2020 – суму грошей у національній грошовій одиниці України еквівалентну 6 300,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день платежу.
21 липня 2023 року позивачем на ім`я відповідача ОСОБА_2 було складено претензію (а.с. 13). 
В подальшому, у порядку п. 9 Договору від 20.05.2019 позивач звернувся до нотаріуса із заявою про суму заборгованості, яка підлягає поверненню та строку платежу. Нотаріус прийняв цю заяву та направив її відповідачу зі зворотним повідомленням у порядку ст. 84 Закону України «Про нотаріат» (а.с. 14-17).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладання договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова КЦС ВС від 16.01.2019 у справі № 388/1354/17-ц).
За обставинами даної справи позивач надав до суду договір позики від 20.05.2019, а також договір від 07.05.2020 про внесення змін до вказаного договору позики, яким була визначена сума грошових коштів, отриманих відповідачем в позивача в борг. 
В процесі розгляду справи сторона відповідача наполягала на тому, що відповідач не підписував договір про внесення змін до договору позики, який був укладений 07.05.2020. Разом з тим, будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин до суду надано не було. В матеріалах справи наявні копії договору позики та договору про внесення змін до договору позики, оригінали яких були оглянуті під час розгляду справи судом апеляційної інстанції. Обґрунтованих сумнівів щодо дійсності вказаних договорів не встановлено. При цьому, апеляційний суд зауважує, що сторона відповідача клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи не заявляла, експертного висновку, виготовленого на замовлення сторони, до суду не подавала. Враховуючи наведене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ст.ст. 77-80 докази мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ч. 6 цієї статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Отже, кожна сторона несе ризик настання/ненастання відповідних наслідків в результаті вчинення/не вчинення нею відповідних процесуальних дій, в тому числі подання/не подання доказів на підтвердження своєї позиції та спростування доводів опонента, заявлення відповідних клопотань тощо. За обставинами даної справи сторонам в повному обсязі була надана можливість реалізації процесуальних прав, передбачених цивільним процесуальним законодавством, в тому числі заявлення відповідних клопотань з метою спростування вимог позивача. 
Відповідач скористався своїм правом на апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, ухваленого за результатами розгляду справи, однак позиція скаржника зводиться виключно до незгоди з процесуальним рішенням суду першої інстанції про відмову у витребуванні доказів, оцінка чому була вище надана апеляційним судом, та доводи апеляційної скарги в цілому не спростовують висновків суду першої інстанції по суті спору.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Домущі Василь Сергійович залишити без задоволення.
Рішення Болградського районного суду Одеської області від 29 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 05 червня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

С.М. Сегеда