СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року                        м. Харків                        Справа № 922/1126/25  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Склярук О.І.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (вх. №748 Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/1126/25, постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про забезпечення позову (ухвалу постановлено суддею Шатерніковим М.І. у приміщенні Господарського суду Харківської області 31.03.2025, повна ухвала складена 31.03.2025)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (61066, м. Харків, вул. Велозаводська, буд.1; ідент. код 14103790)
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Куликівська Брама» (61002, м. Харків, вул. Куликівська, буд. 2; ідент. код 41772886)
про стягнення 3668846,95 грн

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/1126/25 (суддя Шатерніков М.І.) у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про забезпечення позову відмовлено.
ТОВ «Завод «Будінвест» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/1126/25, якою відмовлено у задоволенні заяви ТОВ «Завод «Будінвест» про забезпечення позову; заяву ТОВ «Завод «Будінвест» про забезпечення позову задовольнити та вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», а саме на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8, 10, 12, 1а, 2а, 4а, 6а, 8а, 86, 8в, 8г, 8д; 2-го поверху № 13-19, 16а, 18а, 186, 19а, 196, 24, 26. 26а; 3-го поверху № 81-95 в літ. «А-3» загальною площею 614,7 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вулиця Куликівська (вулиця Мельникова (Київський район), будинок 2, а також заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження майна, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886- у межах суми позову 3668846,95 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Завод «Будінвест» зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що предметом позову у цій справі є вимога майнового характеру про стягнення грошових коштів у розмірі 3668846,95 грн. Умовою застосування заходів забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. В даному випадку судом першої інстанції застосований завищений або навіть заздалегідь недосяжний стандарт доказування, що порушує баланс інтересів сторін, оскільки відповідач в будь-який момент може як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, що є беззаперечним обґрунтованим припущенням, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення.  
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» (вх. №748Х) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/1126/25 постановлену за результатами розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про забезпечення позову; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 20.05.2025; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Куликівська Брама» зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи, витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2025 у зв`язку з відпусткою Пуль О.А. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О., суддя Склярук О.І.
У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. 
Представник відповідача у судове засідання не з`явився.
Відповідно до ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії. Цей термін може бути скорочений судом у випадку, коли цього вимагає терміновість вчинення відповідної процесуальної дії (огляд доказів, що швидко псуються, неможливість захисту прав особи у випадку зволікання тощо).
Згідно зі ст. 242 ГПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі шляхом надсилання до електронного кабінету у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.  Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Враховуючи відсутність у ТОВ «Куликівська Брама» станом на час постановлення ухвали від 21.04.2025 зареєстрованого електронного кабінету, копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду направлена на адресу ТОВ «Куликівська Брама», яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61002, Харківська обл., місто Харків, вул. Куліківська, 2.
Вказана ухвала Східного апеляційного господарського суду від 21.04.2025 про відкриття провадження у справі та призначення її до розгляду отримана відповідачем 28.04.2025, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Отже, відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк від відповідача не надходив.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали з урахуванням повноважень, визначених в ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила таке.
ТОВ «Завод «Будінвест» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ТОВ «Куликівська Брама», в якій посилаючись на неналежне виконання умов договору оренди просило стягнути з ТОВ «Куликівська Брама» на користь ТОВ «Завод «Будінвест» 3242084,60 грн основної заборгованості, 3667,03 грн пені, 423095,32 грн інфляційних нарахувань. 
Одночасно з позовом ТОВ «Завод «Будінвест» подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив: вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах, та на майно, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», а саме на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8, 10, 12, 1а, 2а, 4а, 6а, 8а, 86, 8в, 8г, 8д; 2-го поверху № 13-19, 16а, 18а, 186, 19а, 196, 24, 26, 26а; 3-го поверху № 81-95 в літ. «А-3» загальною площею 614,7 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вулиця Куликівська (вулиця Мельникова (Київський район), будинок 2, а також заборонити вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження майна, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886 - у межах суми позову 3668846, 95 грн. 
Обґрунтовуючи необхідність забезпечення позову позивач посилається на положення статей 136 - 138 ГПК України, наводить висновки викладені у постановах Верховного Суду щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги; забезпечення фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
До заяви про забезпечення позову позивачем надана інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ТОВ «Куликівська Брама».
Приймаючи оскаржувану ухвалу від 31.03.2025 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем жодним чином не обґрунтовано, у чому саме полягає утруднення чи неможливість виконання рішення у разі задоволення позовних вимог, а також не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76 - 77 Господарського процесуального кодексу України, із яким діюче законодавство пов`язує застосування заходів щодо забезпечення позову: не наведено існування ризиків умисного ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі постановлення його на користь позивача - виведення відповідачем наявних грошових коштів з власних рахунків, відчуження належного відповідачу майна, укладення фіктивних договорів застави та іпотеки, ліквідації юридичної особи тощо. Саме лише посилання заявника на ухилення відповідача від виконання зобов`язання у правовідносинах, що склались між сторонами спору, як і на ймовірну можливість відповідача у будь-який час розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, на переконання господарського суду, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову. За таких обставин, враховуючи відсутність доказів реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, недоведеність наявності фактичних обставин, з якими заявник пов`язує застосування заходу до забезпечення позову, суд першої інстанції відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
Забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення, тобто, це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі №915/1912/19).
Колегія суддів зазначає, що гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 у справі №344/14718/20).
Необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні статті 163 ГПК.
Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.
Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 наголосила на тому, що виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.
Можливість накладення арешту на грошові кошти в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення коштів є додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконано та позивач отримає задоволення свої вимог 
Тож можливо застосувати заходів забезпечення позову шляхом одночасного накладення арешту як на грошові кошти, що належать відповідачу, так і на майно, яке належить останньому, але саме у межах суми, яка була б достатньою для відповідного стягнення, у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто лише в межах різниці між сумами ціни позову та арештованих грошових коштів.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Питання задоволення заяви про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку окремо, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок про те, що невжиття таких заходів матиме наслідки, визначені у частині другій статті 136 ГПК.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина четверта статті 137 ГПК).
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати у результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18).
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
Передумовою забезпечення позову є обрання належного, відповідного предмету спору заходу забезпечення позову, що гарантує дотримання принципу співвіднесення виду заходу забезпечення позову заявленим позивачем вимогам, що зрештою дає змогу досягти балансу інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, сприяє фактичному виконанню судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, забезпечує ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (заявника).
Аналогічні висновки наводяться у постановах Верховного Суду від 21.12.2021 у справі №910/10598/21, від 28.08.2023 у справі №906/304/23 та інших.
При цьому колегія суддів зазначає, що у разі звернення з позовом про стягнення грошових коштів, саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, про вжиття яких просить у суду позивач, зокрема ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди у його господарській діяльності. 
Предметом позову, з яким позивач звернувся до суду, є стягнення грошових коштів у розмірі 3668846,95 грн., з яких: 3242084,60 грн. – основної заборгованості, 3667,03 грн.- пені, 423095,32 грн. - інфляційних нарахувань.
Підставами позову позивачем визначено неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди нежитлових приміщень № Апп 8.20 від 02.09.2020 щодо сплати орендної плати. Так, позивач зазначає, що всупереч умов договору відповідачем з жовтня 2020 року орендна плата не сплачується, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 10.02.2025 складає 3242084,60 грн., з яких: 620912,60 грн. за період з 10.09.2020 по 10.09.2021, 683784 грн. за період 10.09.2021 по 10.09.2022, 683784 грн. за період з 10.09.2022 по 10.09.2023, 683784 грн. за період з 10.09.2023 по 10.09.2024, 284910 грн. за період з 10.09.2024 по 10.02.2025. Крім того, позивачем у відповідності до умов договору нараховано пеню, а також, враховуючи ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних та інфляційні. 
Отже, враховуючи предмет позову, виконання судового рішення у цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. 
У цьому контексті варто зауважити, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача у будь-який момент як розпорядитися коштами, що знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що у майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За наведених умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача у будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.
Водночас колегія суддів враховує такі обставини.
За матеріалами електронної справи, а також відповідно до пояснень представника позивача, він звернувся до місцевого господарського суду із заявою зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову, в якій просить стягнути з відповідача 1383052,84 грн, з яких 1304696,60 грн – орендна плата, 78355,94 грн - 3% річних. В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначає, що ТОВ «Куликівська Брама» як фактичний користувач приміщень, що без достатньої правової підстави зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування приміщеннями, зобов`язаний повернути ці кошти власнику приміщення на підставі ч.1 ст. 1212 ЦК України, тобто відшкодувати позивачу еквівалент плати за фактичне користування майном, який дорівнює розміру недоотриманої орендної плати, яку відповідач зобов`язаний був сплачувати відповідно до договору оренди №АПП 8.20 від 02.09.2020. Позивач стверджує, що відповідач фактично збагатився на розмір орендної плати, яка не була сплачена позивачу за використання нежитлових приміщень та 2 сілосів в період з 10.09.2020 по 10.09.2022, у зв`язку з чим утворилася відповідна заборгованість.
Представник позивача у судовому засіданні також зазначив, що він намагається у позасудовому порядку вирішити питання про врегулювання частини заборгованості, у зв`язку з чим він скористався своїм правом та звернувся із заявою про зменшення суми до стягнення за рахунок зміни періоду нарахування заборгованості. Проте, ухвалою суду від 15.05.2025 було відмовлено у задоволенні такої заяви, у зв`язку з чим предметом позову залишається стягнення суми у розмірі 3668846,95 грн.
Проте, за матеріалами електронної справи та даними Єдиного державного реєстру судових рішень колегією суддів не встановлено наявність відповідної ухвали суду першої інстанції про результати розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог та зміну підстав позову. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду справи по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. 
Враховуючи предмет позову, виконання судового рішення у цій справі (за умови задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від того, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів. 
Водночас, право позивача, зокрема, зменшити розмір позовних вимог, змінити предмет або підстави позову передбачено ст. 46 ГПК України та залежить лише від його власного волевиявлення, а тому розмір забезпечення позову в будь-якому випадку не може перевищувати розмір суми, яку прагне отримати позивач за наслідками розгляду спору.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про можливість частковог задоволення заяви позивача та накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ «Куликівська Брама», які знаходяться на всіх його рахунках в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми 1383052,84 грн.
Що стосується вимог позивача про накладення арешту на майно, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», а саме: на нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-8, 10, 12, 1а, 2а, 4а, 6а, 8а, 86, 8в, 8г, 8д; 2-го поверху № 13-19, 16а, 18а, 186, 19а, 196, 24, 26. 26а; 3-го поверху № 81-95 в літ. «А-3» загальною площею 614,7 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вулиця Куликівська (вулиця Мельникова (Київський район), будинок 2, а також заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження майном, яке належить ТОВ «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886 у межах суми позову 3668846,95 грн, колегія суддів зауважує, що такі заходи не пов`язані безпосередньо із предметом позову. 
При цьому, позивачем не доведено ні обставин недостатності у відповідача відповідної суми грошових коштів для виконання рішення суду у випадку задоволення позову, ні обставин недостатності вжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту відповідної суми грошових коштів. Не наведено також заявником і обставин здійснення або вжиття відповідачем заходів з наміром уникнення від або унеможливлення виконання рішення суду шляхом відчуження та розпорядження належним йому майном. 
Верховний Суд у постановах від 08.07.2024 у справі №916/143/24, від 15.01.2025 у справі №913/333/24 зазначає, що на заявника покладається необхідність обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову (таким обґрунтуванням можуть бути, наприклад, наведення обставин неспівмірно малого розміру статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю відповідача порівняно зі стягуваною сумою вимог, відсутність інформації про існування у відповідача нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, існування великої кількості судових проваджень щодо відповідача, де останній є боржником тощо), однак визначає, що такі обґрунтування не обов`язково мають бути доведеними доказами вчинення боржником дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).
Проте, в даному випадку заявником не наведено підстав та не обґрунтовано, що невжиття запропонованого ним заходу забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання у майбутньому рішення суду. Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що застосування такого заходу, як накладення арешту на нерухоме майно відповідача та заборонна вчинення будь-яких реєстраційних дій, спрямованих на відчуження та розпорядження майном, за умов недостатньої обґрунтованості заяви позивача про забезпечення позову, не буде вважатися співмірним та не призведе до забезпечення збалансованості інтересів сторін.
Необхідно звернути увагу, що арешт або заборона відчуження майна відповідача може вплинути на його поточну господарську діяльність, що навпаки може мати зворотній ефект у вигляді позбавлення спроможності задоволення вимог кредиторів. Водночас, позивачем не доведено, що в даному випадку застосування заходів забезпечення позову може мати більш позитивний ефект в контексті досягнення результату виконання рішення суду.
З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята судом першої інстанції без урахування усіх обставин справи у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. 
Керуючись ст. 271, 270, 269, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» задовольнити частково. 
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 31.03.2025 у справі №922/1126/25 скасувати. 
Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Будінвест» про забезпечення позову задовольнити частково. 
Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю «Куликівська Брама», код ЄДРПОУ 41772886, які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми 1383052,84 грн.
В іншій частині заяви про забезпечення позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 26.05.2025.

Головуючий суддя                                                                     О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук