ф
УХВАЛА

09 квітня 2025 року 
м. Київ

справа №400/9565/24
адміністративне провадження № К/990/13378/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мацедонської В.Е.,
суддів - Білак М.В., Желєзного І. В.,
перевіривши касаційну скаргу  ІНФОРМАЦІЯ_1 
на ухвалу  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року
у справі № 400/9565/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.02.2017, з 14.03.2017 по 01.03.2018;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 10.02.2017, з 14.03.2017 по 01.03.2018, враховуючи базовий місяць - січень 2008 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із прийнятим рішенням, ІНФОРМАЦІЯ_2 подав апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без руху та надано апелянту строк протягом 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати оригінал документу про сплату судового збору.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - повернуто апелянтові.
Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції від 12 березня 2025 року, відповідач подав касаційну скаргу до Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
У силу пункту 8 частини 2 статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Вищезазначеному конституційному положенню щодо забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках кореспондують стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та стаття 13 КАС України.
Так частиною третьою статті 328 КАС України встановлено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження,  про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову та заміни заходу забезпечення позову, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Відповідно до частини другої статті 333 КАС України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З матеріалів касаційного провадження вбачається, що ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року в задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору - відмовлено, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишено без руху та надано апелянту строк протягом 10 днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху надати оригінал документу про сплату судового збору.
05.03.2025 року до апеляційного суду надійшло клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення сплати судового збору.
В обґрунтування вказаного клопотання апелянт зазначив, що процедура виділення коштів та фактичне здійснення оплати судового збору займає велику кількість часу, та фактично не може бути здійснена у стислі строки. Так, ІНФОРМАЦІЯ_3 додатково був направлений лист помічнику командувача Сухопутних військ Збройних Сил України - начальнику фінансово-економічного управління, щодо дофінансування і виділення коштів. Дані кошти планувалось використати на сплату судового збору за подачу апеляційних скарг на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду. Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації 2800 «Інші поточні платежі», розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом. У період з 20.11.2023 року по сьогоднішній день року за кодом економічної класифікації 2800 на рахунках ІНФОРМАЦІЯ_4 були відсутні кошти необхідні для сплати судового збору.
Так апеляційний суд з цього приводу зазначив, що ч.1 ст.8 Закону України «Про судовий збір» кореспондується зі ст.133 КАС України, зокрема, ч.1 даної статті передбачає, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Таким чином, клопотання про відстрочення сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки ст.8 Закону України «Про судовий збір» передбачено можливість такого відстрочення виключно для фізичних осіб.
Крім цього, в зазначений термін та на момент винесення даної ухвали від апелянта до суду більш не надходило будь якого листа, заяви про продовження строку, заперечення або документу про сплату судового збору.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року в задоволенні клопотання ІНФОРМАЦІЯ_1 про відстрочення сплати судового збору - відмовлено, апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року - повернуто апелянтові.
Отже, на момент винесення даної ухвали від апелянта до суду не надійшло документу про сплату судового збору.
Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України (з урахуванням положень ч.2 ст.298 КАС України) апеляційна скарга повертається апелянтові, якщо апелянт не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Отже, оскільки апелянт після залишення апеляційної скарги без руху не усунув недоліки, які були визначені ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.02.2025 року, на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України апеляційну скаргу повернуто апелянтові.
У своїй касаційній скарзі скаржник зазначає ті самі підстави неможливості усунення недоліків апеляційної скарги, що не спростовує висновків суду. При цьому скаржник просить скасувати ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року і відстрочити оплату судового збору.
Разом з тим, Верховний Суд зазначає, що сплата судового збору є обов`язковою для відповідача. Зловживання правом на звільнення, відстрочення чи розстрочення від його сплати є недопустимим.
Відповідач є державним органом, який утримується за рахунок Державного бюджету України, та має право в межах бюджетних асигнувань здійснити розподіл коштів, якими можна було б забезпечити сплату судового збору.
Фінансування витрат на оплату судового збору для державних органів із державного бюджету передбачено за кодом економічної класифікації видатків 2800 "Інші поточні платежі", розмір яких щорічно затверджується відповідним кошторисом.
В обґрунтування неможливості усунення недоліків апеляційної скарги, скаржник посилається, зокрема на відсутність необхідних кошторисних призначень.
Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Оскільки, у встановлений судом строк особою, яка подала апеляційну скаргу, не усунуто недоліку апеляційної скарги, визначеного ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху, суд дійшов висновку про повернення апеляційної скарги скаржнику.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, правильно застосував норми процесуального права (стаття 169, 298 КАС України), що є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, відповідно до частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Керуючись статтями 169, 296, 298, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті  касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 на ухвалу  П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 березня 2025 року у справі № 400/9565/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльність протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                                                                                                                    В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                                                                                                                                            М. В. Білак

                                                                                                                                                                                                                                              І. В. Желєзний