Справа № 127/3574/25
Провадження № 22-ц/801/1297/2025
Категорія: 53
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воробйов В. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року	Справа № 127/3574/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,
за участю секретаря судового засідання Кобенди Ю. О., 
розглянув у відкритому судовому засіданні (в режимі відеоконференції) справу № 127/3574/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025, ухвалене у складі судді Воробйова В. В. в приміщенні суду в м. Вінниця, повний текст рішення складено 4.04.2025, - 

в с т а н о в и в :

31.01.2025 ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом (вх № 4893) до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» (далі – ПАТ НАСК «Оранта»), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просила : стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 107921,14 грн., моральну шкоду в розмірі 20000,00 грн., 5000,00 грн. витрат на проведення експертного дослідження /а. с. 30/, 15000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу /а. с. 7, 35-37/ та 1279,22 грн. витрат по сплаті судового збору /а. с. 8-9/.
Правовими підставами позовних вимог позивачем зазначено відшкодування майнової шкоди (статті 16, 22, 1166, 1187, 1188, 1192, 1194 ЦК України, статтю 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1.07.2004 № 1961-IV № 1961-IV); відшкодування моральної шкоди (статті 23, 1167 ЦК України).
Позов мотивовано тим, що 26.07.2024 о 16 год. 39 хв. у м. Вінниця по вул. Чехова, 8А водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Мітсубіші, д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі Шкода Октавія, внаслідок чого відбулося зіткнення, де останнього внаслідок інерційної сили розкрутило та здійснило наїзд на припаркований автомобіль Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , яка в той час перебувала в припаркованому авто. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2024 року по справі №127/25800/24 ОСОБА_2  було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини відповідача, позивачу було заподіяно матеріальну і моральну шкоду. На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно з полісом №217674485 від 1.11.2023 в ПАТ «НАСК «Оранта». В зв`язку з цим, позивач звернулась до страхованої компанії та 17.09.2024 їй було виплачено страхове відшкодування в розмірі 71897,75 грн. Не погоджуючись із розміром отриманого страхового відшкодування, позивач звернулася до експертної установи з метою проведення експертного дослідження розміру збитків. Так, відповідно до звіту про оцінку від 31.10.2024 року: ринкова вартість КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування аварійних пошкоджень на дату події становить 357605,22 грн.; ринкова вартість КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП становить 116046,83 грн.; вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ марки Нісан Ліф, д.н.з. НОМЕР_2 , становить 357605,22 грн. З метою врегулювання спору в досудовому порядку позивач повторно звернувся до ПАТ «СК «Оранта» з проханням сплатити повний розмір страхового відшкодування із урахуванням раніше сплачених коштів. 6.12.2024 було здійснено доплату в розмірі 61739,50 грн. та між сторонами укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного, відповідно до якої зобов`язання страховика щодо події, яка мала місце 26.07.2024, вважаються припиненими.
Позивач зазначає, що розмір матеріального збитку перевищує виплачений їй розмір страхового відшкодування, а тому вона має право на отримання різниці між фактичним розміром матеріального збитку та отриманим страховим відшкодуванням, яка підлягає стягненню з відповідача, що становить 107921,14 грн.
Також їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в спричинені їй стресу, хвилювання, фізичного болю та страху у зв`язку з прямою загрозою її життю та здоров`ю, у неї виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції та переживання, які негативно впливають на стан здоров`я, на реалізацію її намірів та планів, подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для забезпечення нормального життя позивача та її близьких, також їй було завдано моральну шкоду наслідок знищення автомобіля, розмір моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 20000,00 грн.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 10000,00 грн, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1170,00 грн та витрати на оплату судового збору в розмірі 99,76 грн. В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Покотило В. М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу (вх 4893 від 30.04.2025), в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю; стягнути з відповідача судові витрати, понесені в суді першої інстанції, а також в суді апеляційної інстанції 11923 грн, з них: 1923 судовий збір /а. с. 112/; 10000 грн витрати на професійну правничу допомогу /а. с. 113-115/.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив, як доказ, наданий позивачем звіт № 1159/10-24 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, виготовленого СОД ФОП ОСОБА_4 31.10.2024, оскільки положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 1.07.2004 (далі – Закон № 1961-IV) передбачено два види доказів встановлення розміру матеріального збитку – звіт про оцінку, виконаний оцінювачем, та висновок про оцінку, виконаний експертом. Наданий позивачем звіт відповідає вимогам закону та підзаконних нормативно-правових актів; законом не передбачено обов`язковості наявності у звіті про оцінку майна письмового попереджання оцінювача про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; неприйняття судом до уваги наданого позивачем звіту не відповідає нормам статті 30 Закону № 1961-IV, статтям 3, 5, 7, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» від 12.07.2001 № 2658-ІІІ; розрахунок шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем становить 107921,14 грн (357605,22 (вартість автомобіля до ДТП) – 133637,26 (страхове відшкодування, отримане позивачем) – 116046,83 (вартість автомобіля в пошкодженому стані після ДТП) = 107921,14 (різниця вартості); відповідно до Постанови Правління НБУ № 109 від 30.05.2022 «Про розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих 160000 грн на одного потерпілого; при вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції не було враховано, що під час ДТП позивач перебувала у своєму автомобілі, пережила значний стрес, хвилювання, фізичний біль та страх у зв`язку із прямою загрозою її життю та здоров`ю. У неї виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, які негативно впливають на стан здоров`я, на реалізацію її намірів та планів. Ця подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і досі вимагає додаткових зусиль для забезпечення нормального життя позивача та її близьких. 
19.05.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 5663) Лисого О. В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
29.05.2025 до суду надійшли письмові пояснення (вх № 5332) ПАТ НАСК «Оранта», в яких просить розгляд справи провести без участі представника товариства. 
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
У судовому засіданні представник позивача Покотило В. М. підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 заперечили проти апеляційної скарги, просили її залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Представник третьої особи ПАТ НАСК «Оранта» у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце її розгляду /а. с. 126/. 
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина перша, четверта статті 367 ЦПК України). 
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.
У справі встановлено наступні обставини.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 ,  ОСОБА_1  з 28.05.2021 є власником транспортного засобу марки Nisan Liaf, 2014 року випуску, д.н.з.  НОМЕР_2 /а. с. 11/.
Відповідно до копії постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 22.08.2024 по справі №127/25800/24, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн. на користь держави. Зі змісту даної постанови встановлено, що 26.07.2024 о 16.39 у м. Вінниця по вул. Чехова, 8А водій ОСОБА_2 керував автомобілем Мітсубіші д.н.з. НОМЕР_1 , виїжджаючи з прилеглої території не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі Шкода Октавія д.н.з. НОМЕР_4 , внаслідок чого відбулося зіткнення, де останнього внаслідок інерційної сили розкрутило та здійснив наїзд на припаркований автомобіль Нісан ліф д.н.з. НОМЕР_2 від чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив п. 10.2. Правил дорожнього руху – інші порушення Правил дорожнього руху, порушення правил виїзду на дорогу з житлової зони, дворів, стоянки, автозаправних станцій та інших прилеглих територій, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП /а. с. 10/.
На дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу № 217674485 від 1.11.2023 в ПАТ «НАСК «Оранта». 
       4.10.2024 ПАТ «НАСК «Оранта» надіслано позивачу відповідь № 09-02-17/11095, згідно з якою при розрахунку розміру страхового відшкодування бралися до уваги результати проведеного огляду пошкодженого транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , а також положення Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України №1335/5/1159 від 24.07.2009. Враховуючи, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 перевищує 7 років, то коефіцієнт фізичного зносу становить 65%. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок пошкодження при ДТП, склав 71897,75 грн. (вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 157547,31 грн., а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу – 71897,75 грн.). Згідно зі страховим актом №ОЦВ-24-02-14003/1 та відповідно до поданої заяви про страхове відшкодування НАСК «Оранта» 17.09.2024 було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 71897,75 грн. на рахунок позивача в АТ «УніверсалБанк». НАСК «Оранта» було розглянуто наданий рахунок-фактуру №114 від 20.08.2024, але не вбачає підстав для доплати страхового відшкодування у заявленому розмірі /а. с. 31/.
Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 1159/10-24 від 31.10.2024 : вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату події 27.07.2024, становить 357605,22 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, на дату події 27.07.2024, становить 566561,35 грн; ринкова вартість КТЗ марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахуванням аварійних пошкоджень на дату події 27.07.2024 становить 357605,22 грн; ринкова вартість КТЗ марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП становить 116046,83 грн /а. с. 12-29/.
       У грудні 2024 року між ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_1 укладено угоду про припинення зобов`язання переданням відступного, відповідно до якої з метою врегулювання страхового випадку, що мав місце 26.07.2024 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 217674485 від 1.11.2023, її сторони уклали угоду про наступне: сторони встановили, що загальна сума страхового відшкодування, за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 1.11.2023 року за подією, що мала місце 26.07.2024, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Nissan Leaf, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 133637,50 грн. відняти франшизу, яка розраховується у порядку встановленому п. 5 Полісу та становить 0,00 грн., 133637,50 грн.; частину коштів у розмірі 71897,75 грн. страховиком було сплачено 17.09.2024 року. Іншу частину страхового відшкодування у розмірі 61739,75 грн. страховик зобов`язується слатити потерпілій особі в строк до 11.12.2024 року; після сплати страховиком потерпілій особі суми, передбаченої п.1 цієї угоди, сторони вважають припиненими зобов`язання страховика за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 01.11.2023 року, щодо події, яка мала місце 26.07.2024 року та не матимуть претензій одна до одної з приводу даного страхового випадку, в тому числі моральної шкоди, штрафних санкцій, компенсацій тощо /а. с. 34/.
Факт виплати страховою компанією позивачу страхового відшкодування в загальному розмірі 133637,25 грн. сторонами не заперечується та підтверджується випискою про рух коштів по картці: 17.09.2024 року - 71897,75 грн. та 06.12.2024 року – 61739,50 грн /а. с. 32-33/. 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не вчинялось дій щодо надання суду полісу ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 1.11.2023, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, у зв`язку з цим суд позбавлений можливості дослідити: максимальну страхову суму на одного потерпілого, а саме: за шкоду заподіяну життю і здоров`ю, за шкоду заподіяну майну, заподіяну моральну шкоду та розмір франшизи. Позивачем не доведено, що страхова компанія відповідача здійснила свій обов`язок за полісом в повному обсязі, зокрема виплатила страхове відшкодування у повному обсязі у межах встановлених лімітів та решта суми не покривається страховиком. Суд також зазначив, що укладена угода між страховою компанією та позивачем про припинення зобов`язання переданням відступного суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, оскільки страхувальник (відповідач) правомірно очікує на виконання страховиком умов договору. Крім того, уклавши таку Угоду, було порушено права відповідача як сторони договору страхування та фактично в односторонньому порядку припинено виконання своїх зобов`язань у повному обсязі третьою особою (ПАТ «НАСК «Оранта») за полісом ОСЦПВВНТЗ № 217674485 від 1.11.2023, яким була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача. Отже, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди. 
Врахувавши страждання та переживання ОСОБА_1 , необхідність докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде відшкодування в розмірі 10000,00 грн., тобто вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.
Висновок суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 107921,14 грн зроблено за неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права з огляду на наступне.
У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність».
Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У постанові Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 643/4161/15-ц (провадження № 61-13692св18) зроблено висновок, що «якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною статтею 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, який згідно зі статтею 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують його вартість до ДТП. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди».
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У справі встановлено, що відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу № 1159/10-24 від 31.10.2024 : вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється, марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 на дату події, становить 357605,22 грн; вартість відновлювального ремонту КТЗ NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахуванням фізичного зносу вузлів і деталей, на дату події, становить 566561,35 грн; ринкова вартість КТЗ марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , без урахуванням аварійних пошкоджень на дату події становить 357605,22 грн; ринкова вартість КТЗ марки NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в пошкодженому стані після ДТП становить 116046,83 грн. 
Відповідно до постанови Правління НБУ № 109 від 30.05.2022 «Про розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих 160000 грн на одного потерпілого.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування майнової шкоди з підстав, що позивачем не доведено, що страхова компанія відповідача здійснила свій обов`язок за полісом в повному обсязі, зокрема виплатила страхове відшкодування у повному обсязі у межах встановлених лімітів та решта суми не покривається страховиком, оскільки з постанови Правління НБУ № 109 від 30.05.2022 «Про розміри страхових сум за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих 160000 грн на одного потерпілого
У справі встановлено та не заперечується сторонами, що на дату ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована згідно полісу № 217674485 від 1.11.2023 в ПАТ «НАСК «Оранта». 
Доказів того, що розмір страхового ліміту відповідача у ПАТНАСК «Оранта» становить іншу суму, ніж 160000 грн суду сторонами не надано.
Також заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції необґрунтовано відхилив, як доказ, наданий позивачем звіт № 1159/10-24 про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу, виготовленого СОД ФОП ОСОБА_4 31.10.2024.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції про відсутність у звіті про визначення матеріального збитку застереження щодо обізнаності про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що є підставою для відхилення такого звіту як доказу, колегія суддів вважає помилковим, оскільки зазначений звіт було виконано до пред`явлення позову у цій справі, а не під час її розгляду, указаний звіт не є висновком експерта, виконаним за зверненням учасника справи, а особа, яка виконувала звіт, ФОП ОСОБА_4 та оцінювач ОСОБА_6 , є оцінювачами за напрямом 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів» /а. с. 29/, тому вимоги статті 106 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюється.
Наведені відповідачем та її представником у відзиві аргументи про те, що у звіті від 31.10.2024 зазначена дата події 27.07.2024, тоді як ДТП було 26.07.2024, тому підстав для врахування даного звіту немає, колегія суддів відхиляє, оскільки вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, що оцінюється визначалась оцінювачем на дату події (ДТП) та ринкова вартість КТЗ в пошкодженому стані після ДТП. У справі встановлено та не заперечується стонами, що ДТП мало місце 26.07.2024, тому помилка в зазначені у звіті дати події 27.07.2024, замість 26.07.2024 не є тією обставиною, що дає правові підстави не брати його до уваги. 
Посилання відповідача та його представника щодо завищення суми матеріального збитку за розрахунками позивача та звітом оцінювача є необґрунтованими, оскільки під час розгляду справи відповідач та його представник висновки звіту про визначення вартості матеріального збитку не спростовано належними доказами. Іншого розміру матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок ДТП, ніж визначено оцінювачем у звіті про визначення вартості матеріального збитку від 31.10.2024, не надано.
Під час розгляду справи відповідач та її представник не заявляли клопотання про призначення судової експертизи, однак зазначене право їм було роз`яснено колегією суддів.
Таким чином, враховуючи те, що відповідач в силу частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем звіту від 31.10.2024, не спростував визначений розмір матеріального збитку, колегія суддів приходить висновку про недоведеність /неспростовність відповідачем того факту, що розмір збитків визначений оцінювачем у звіті є неправильним.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позивачем доведено, що оскільки витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача перевищують його вартість на момент ДТП, його ремонт є економічно необґрунтованим, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, за мінусом ліміту страхового відшкодування, що становить 81558,39 грн (розрахунок 357605,22 (вартість автомобіля до ДТП) – 160000 (ліміт страхового відшкодування) – 116046,83 (вартість автомобіля в пошкодженому стані після ДТП) = 81558,39 різниця вартості автомобіля до та після ДТП.
Колегія суддів в обрахунку враховує ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілій, оскільки позивач на власний розсуд скористалася своїм правом на часткове страхове відшкодування. 
Згідно з пунктом 1-4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу частково, рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 107921,14 грн слід скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи ПАТ НАСК «Оранта», про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 81558,39 грн. В іншій частині позовних вимог слід відмовити через необґрунтованість з підстав недоведеності. 
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. 
Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова ВС від 25.05.2022 у справі № 487/6970/20).
ОСОБА_1  заявляючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, зазначила фактичними підставами позовних вимог те, що їй була заподіяна моральна шкода, яка полягає в спричинені їй стресу, хвилювання, фізичного болю та страху у зв`язку з прямою загрозою її життю та здоров`ю, у неї виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції та переживання, які негативно впливають на стан здоров`я, на реалізацію її намірів та планів, подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для забезпечення нормального життя позивача та її близьких, також їй було завдано моральну шкоду наслідок знищення автомобіля, розмір моральну шкоду позивач оцінила в розмірі 20000,00 грн.
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції, про те, що врахувавши страждання та переживання ОСОБА_1 , необхідність докладення додаткових зусиль для відновлення звичного життєвого циклу, врахувавши засади розумності та справедливості, достатнім та співмірним із завданою моральною шкодою буде відшкодування в розмірі 10000,00 грн. 
Колегія суддів вважає, що зазначений розмір моральної шкоди відповідає глибині та тривалості моральних страждань позивача та є обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції у повній мірі враховано принципи розумності, виваженості та справедливості при визначенні такого розміру моральної шкоди.
Правових підстав для збільшення розміру відшкодування моральної шкоди колегія суддів не вбачає, а наведені в апеляційній скарзі доводи в частині оскарження рішення суду першої інстанції про вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди не спростовують правильні висновки місцевого суду та не діють підстав для зміни чи скасування рішення в цій частині. 
Щодо розподілу судових витрат. 
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
При поданні позовної заяви позивачем понесено судові витрати в розмірі 8202,21 грн (5000 (витрати щодо оцінки матеріального збитку автомобіля позивача /а. с. 30/ ) + 1279,21 (судовий збір за подання позовної заяви /а. с. 8-9/) + 1923 грн (судовий збір за подання апеляційної скарги /а. с. 112/).
Зважаючи на наведене, а також те, що позовні вимоги задоволено частково, з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини вимог, що становить 5870,33 грн (91558,39 х 100 : 127921,14 = 71,57 %; 8202,21 х 71,57 % = 5870,33 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу, понесених позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).
У позовній заяві представник позивача зазначив про те, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача становить 15000 грн /а. с. 4/.
Представником позивача на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції надано суду наступні докази: електронний ордер на надання правничої (правової) допомоги від 24.01.2025 /а. с. 6/; копію ордера № 1179544 від 17.01.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 17.01.2025 уповноважує адвоката Покотило В. М. представляти інтереси у Вінницькому міському суді Вінницької області /а. с. 7, 53/; копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2025, укладеного між адвокатом Покотило В. М. та ОСОБА_1 , в якому, зокрема в пункті 5.1 сторонами погоджено, що перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, окремо обумовлюються сторонами та можуть визначатись додатковим договором до цього договору /а. с. 35-36/; копію квитанції до прибуткового касового ордера від 17.01.2025 по оплату ОСОБА_1 5000 грн за договором про надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2025 /а. с. 37/.
Також на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції представником позивача надано суду, окрім вище зазначених, наступні докази : копію ордера № 1198832 від 24.04.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 на підставі договору про надання правничої допомоги № б/н від 17.01.2025 уповноважує адвоката Покотило В. М. представляти її інтереси у Вінницькому апеляційному суді /а. с. 111/; копію рахунку № 11/04 від 11.04.2025 /а. с. 113/; платіжну інструкцію № 44Н4-65Е4-17КТ-4Е15 від 15.04.2025, відповідно до якого ОСОБА_1 оплатила ФОП ОСОБА_3 10000 грн за підготовку процесуальних документів та представництво інтересів у Вінницькому апеляційному суді по справі № 127/3574/25 /а. с. 114/; копію акту прийму-передачі наданих послуг від 24.04.2025, відповідно до якого адвокат Покотило В. М. надав, а клієнт ОСОБА_1 , отримала наступні послуги : підготовка процесуальних документів та представництво інтересів у Вінницькому апеляційному суді по справі № 127/3674/25, сума коштів за надані послуги складає 10000 грн; клієнт підтверджує, що послуги надані у повному обсязі. /а. с. 115/.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі (постанова Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18).
У додатковій постанові Верховного Суду від 8.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акта прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Колегія суддів вважає, що правові підстави для стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача відсутні, оскільки позивачем не доведено, який саме розмір, їх вартість та види послуг були погоджені між позивачем та адвокатом Покотилом В. М. 
Суду не надано відповідно до п.5.1 договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.01.2025 погоджений між сторонами перелік послуг, а також розмір та порядок оплати клієнтом адвокату гонорару та фактичних витрат пов`язаних із виконанням даного договору, що окремо обумовлюються сторонами та можуть визначатись додатковим договором до цього договору.
Надані представником позивача документи не підтверджують форму гонорару погоджену між позивачем та її представником в договорі про надання правничої (правової) допомоги від 17.01.20, його розміру, додаткового договору позивачем та її представником суду не надано.
Висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях. 
Питання оцінки достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих, які будуть понесені, перебуває у межах дискреції суду (постанова ВС від 23.12. 2021 у справі № 755/7943/20-ц).
За відсутності у матеріалах справи договору про надання правової допомоги в якому містились погоджені між позивачем та представником форми гонорару (фіксований або у погодинна оплата), розміру гонорару, суд позбавлений можливості перевірити методику розрахунку гонорару, вартість години роботи чи певного виду послуги, відтак розмір витрат на правничу допомогу позивачем є необґрунтованим та недоведеним, відтак у стягненні витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 слід відмовити. 
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задоволити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 у даній справі в частині відмовлених позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 107921,14 грн та розподілу судових витрат скасувати. Ухвалити нове судове рішення в цій частині.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «Оранта», про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 107921,14 грн задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 81558,39 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
В решті рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27.03.2025 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені позивачем в суді першої та апеляційної інстанцій, в розмірі 5870,33 грн.
У стягненні витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_1 , відмовити. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя                                             Л. О. Голота

Судді:                                                                        С. Г. Копаничук 

В. П. Рибчинський 

Повний текст постанови складено 29.05.2025.