КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                         
Справа №  367/7673/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5760/2025
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
23 квітня 2025 року                                                                                                 м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                              
                                    судді-доповідача     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Желепи О.В.,                                               
                                         при секретарі      Яхно П.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, припинення права власності та витребування майнових прав, 
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 , представника ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2023 року, та за апеляційними скаргами ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 на додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2023 року, ухвалених під головуванням судді Мерзлого Л.В.,-
встановив:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом.
Після звернення до суду із новою редакцією позовної заяви,                    ОСОБА_1 просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_1 , який укладено 18 травня 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. за реєстровим № 356 та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52271256 від 18 травня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру    АДРЕСА_2 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44247976 від 26 листопада 2018 року, яке прийнято КП «Реєстрація нерухомості», в особі реєстратора Немченко О.О., про реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на квартиру АДРЕСА_2 та припинити речове право (право власності), яке виникло на підставі цього рішення; витребувати з чужого незаконного володіння майнові права на квартиру АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 за                АДРЕСА_4 ; усунути будь-які перешкоди у користуванні: земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0, 1009 га за кадастровим номером 3210900000:01:045:0016; земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0, 0624 га за кадастровим номером 3210900000:01:045:0119; об`єктом незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_6 , що розташований на земельних ділянках за кадастровими номерами 3210900000:01:045:0016 та 3210900000:01:045:0119, шляхом їх примусового звільнення; солідарно стягнути з ОСОБА_3 та  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  усі судові витрати, в тому числі заявлені витрати на професійну правничу (правову) допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , площею 0, 1009 га, кадастровий номер 3210900000:01:045:0016, законним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 3210900000:01:045:0119, площею 0,0624 га. та власником об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 458585932109).
Будинок не введено в експлуатацію, відносно нього не проведено державної реєстрації.
26 листопада 2018 року КП «Реєстрація нерухомості» в особі реєстратора Немченко О.О. за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі договору про спільну діяльність із ТОВ «Євразіябуд Трейд» та технічного паспорту.
18 травня 2020 року на підставі договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_3 .
Згідно протоколу № 12/08-1 від 12 серпня 2020 року ТОВ                      «Євразіябуд Трейд» повідомлено усі органи влади, підприємства та організації про те, що з ОСОБА_2 жодних договорів про спільну діяльність не укладалось, а усі відносини щодо об`єкту незавершеного будівництва були припинені після підписання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 29 вересня 2014 року за № 783.
16 вересня 2020 року наказом Міністерства юстиції України № 3201/5 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартири та нежитлові приміщення в будинку корпус АДРЕСА_7 . 
Позивач вказувала, що вона є власником та законним користувачем земельних ділянок та об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на цих ділянках. 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня               2023 року названий позов задоволено частково.
Визнанонедійсним договір купівлі-продажу квартири за АДРЕСА_1 , який укладено 18 травня 2020 року між ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ) та посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. за реєстровим №356 та скасованорішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52271256 від 18 травня 2020 року, прийняте приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренком О.В. про реєстрацію за ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) права власності на квартиру    АДРЕСА_2 (р.н.о.н.м.: НОМЕР_3 ).
Скасованорішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 44247976 від 26 листопада 2018 року, яке прийнято КП «Реєстрація нерухомості», в особі реєстратора Немченко О.О., про реєстрацію за ОСОБА_2 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ) права власності на квартиру        АДРЕСА_2 (р.н.о.н.м.: НОМЕР_3 ) та припинити речове право (право власності), яке виникло на підставі цього рішення.
Витребувано з чужого незаконного володіння майнові права на квартиру                      АДРЕСА_3 , право власності на яку зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) за № 157 (р.н.о.н.м.: НОМЕР_3 ) за адресою:    АДРЕСА_6 .
Стягнутосолідарно з ОСОБА_3  (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 ) та  ОСОБА_2 (реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір в розмірі 8 365 грн 60 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У вересні 2023 року представник  ОСОБА_1  звернулась до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення суду, яким солідарно стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_2  на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 123 880 грн 00 коп.
Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 29 вересня 2023 року клопотання представника позивача задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення суду. 
Стягнуто солідарноз ОСОБА_3  та  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 55 000 грн 00 коп.
В іншій частині вимогклопотання відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3  залишено без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня                2023 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3  та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_3  та  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір по 4 182 грн 80 коп. з кожного.
В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня 2023 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1  залишено без задоволення, касаційну скаргу представника ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 29 квітня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить: рішення суду від 13 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі; додаткове рішення суду від 29 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду від 13 вересня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 просить рішення суду від 13 вересня 2023 року та додаткове рішення суду від 29 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нові рішення, якими відмовити у задоволенні позовних вимог та клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу.
У судовому засіданні представники ОСОБА_1 підтримали подану апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про його час і місце повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що: апеляційні скарги  ОСОБА_2 та представника  ОСОБА_3 на рішення суду від 13 вересня 2023 року не підлягають задоволенню; апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково; апеляційні скарги  ОСОБА_2  та представника  ОСОБА_3 на додаткове рішення суду від 29 вересня 2023 року підлягають задоволенню частково.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності права власності ОСОБА_1 на об`єкт незавершеного будівництва (будівельні матеріали).
Судом зазначено, що визнання судом недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішень про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачами, враховуючи, що багатоквартирний житловий будинок не введено в експлуатацію, є єдиним ефективним способом захисту прав ОСОБА_1 .
Враховуючи, що за ОСОБА_2 незаконно зареєстровано право власності на юридично неіснуючу квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № 157, суд першої інстанції вважав нікчемним в подальшому укладений між відповідачами договір купівлі-продажу.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції.
В порядку розподілу судових витрат, суд першої інстанції стягнув солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 8 365 грн 60 коп.
Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим.
Задовольняючи частково клопотання представника ОСОБА_1 та стягуючи солідарно із відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості таких витрат у розмірі 55 000 грн 00 коп.
Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 29 вересня  2014 року за реєстровим № 782 ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за адресою:   АДРЕСА_5 , площею 0, 1009 га, кадастровий номер 3210900000:01:045:0016.
Згідно укладеного  між ОСОБА_1 та КП «Ірпіньжитлоінвестбуд» договором суборенди земельної ділянки № 43 від 17 серпня 2015 року, позивач є законним землекористувачем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_5 , кадастровий номер 3210900000:01:045:0119, площею 0, 0624 га.
За договором купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 29 вересня 2014 року за реєстровим № 783, позивач є власником об`єкту незавершеного будівництва, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 458585932109).
Будинок в експлуатаціюне введено, державна реєстрація не проводилась. 
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26 листопада 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру за № 157 на підставі укладеного 29 листопада 2012 року із ТОВ «Євразіябуд Трейд» договору № 2/13 «Про спільну діяльність по добудові багатоквартирного житлового будинку».
На підставі договору купівлі-продажу квартири № 356 , який посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нечипоренко О.В., 18 травня 2020 року ОСОБА_2 відчужив спірну квартиру за № 157 на користь ОСОБА_3 . 
Наказом Міністерства юстиції України від 16 вересня 2020 року № 3201/5 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартири та нежитлові приміщення в будинку корпус АДРЕСА_7 .
Розглядаючи скаргу встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстратором Немченко О.О. зареєстровано право власності на квартири за ОСОБА_2 без електронних копій документів, без доказів прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та без підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Відтак, ОСОБА_2 не дотримано вимоги Порядку проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не надано державному реєстратору необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності.
Протоколом № 12/08-1 ТОВ «ЄВРАЗІЯБУД ТРЕЙД» від 12 серпня                  2020 року (основний бенефіціарний власник - ОСОБА_4 ) повідомлено усі органи влади, підприємства та організації про те, що з ОСОБА_2 жодних договорів про спільну діяльність не укладалось, а усі відносити щодо об`єкту незавершеного будівництва були припинені після підписання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 29 вересня 2014 року за            № 783. ОСОБА_4 у даному рішенні наголосила про існування конфлікту з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є родичами з ОСОБА_2 .
За фактом шахрайського заволодіння сім`єю Пєших квартирами та нежитловими приміщеннями в багатоквартирному житловому будинку по                 АДРЕСА_10 , шляхом підробки документів за участю державних реєстраторів та групи осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , порушено кримінальне провадження № 42020111200000392 від 28серпня 2020 року за ч. 4  ст. 190 КК України. 
В рамках даного кримінального провадження у листопаді 2020 року накладено арешт на об`єкт незвершеного будівництва та земельні ділянки, на яких він розташований, а також на всі квартири та нежитлові приміщення в ньому.
Обгрунтовуючи позовну заяву, ОСОБА_1 вказувала, що вона є власником та законним користувачем земельних ділянок та об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на цих ділянках. 
Позивач вважала, що у разі порушення її речових прав, вона має право на звернення до суду за їх захистом шляхом пред`явлення позову про витребування майнових прав на квартиру, що є невід'ємною частиною об`єкту незавершеного будівництва. ОСОБА_2  не мав жодних документів для проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, яку в подальшому продав ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 зазначала, що квартири № 157 , яка зареєстрована за ОСОБА_3 , не існує, оскільки нумерація квартир проводилась із № 1 по № 87 . 
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
За ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, -відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. ч. 1-5 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
За ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Згідно ст. 331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно існує право власності не тільки на матеріали, обладнання тощо (ч. 3 ст. 331 ЦК), а й право власності на об`єкт будівництва або результат інших будівельних робіт.
За ст. 876 ЦК України власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Так, судом встановлено, що 19 вересня 2014 року ТОВ «Євразіябуд Трейд»  зареєструвало за собою об`єкт незавершеного будівництва, загальною площею 766, 8 кв. м., готовністю 8, 5 %, що розташований за адресою: АДРЕСА_6 на земельних ділянках за кадастровим номером: 3210900000:01:045:0016, площею 0, 1009 га та за кадастровим номером: 3210900000:01:045:0054, площею 1 га (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 458585932109).
29 вересня 2014 року ТОВ «Євразіябуд Трейд» відчужило ОСОБА_1 вказаний об`єкт незавершеного будівництва та земельну ділянку за кадастровим номером 3210900000:01:045:0016 на підставі договорів купівлі-продажу.
03 квітня 2015 року земельну ділянку за кадастровим номером 3210900000:01:045:0554 поділено на дві земельні ділянки: земельну ділянку за кадастровим номером 3210900000:01:045:0118, площею 0,9376 га, на якій збудовано будинки АДРЕСА_12 » та земельну ділянку за кадастровим номером 3210900000:01:045:0119, площею 0, 0624 га, законним землекористувачем якої з 17 серпня 2015 року є ОСОБА_1 на підставі договору суборенди № 43 , укладеного з КП «ІРПІНЬЖИТЛОІНВЕСТБУД», з цільовим призначенням під будівництво багатоповерхового житлового будинку (корпус 2).
Долученою до матеріалів справи копією технічного паспорту (інвентаризаційна справа № 4812/55 від 25 квітня 2017 року)підтверджується, що  ОСОБА_1 є власником незавершеного будівництва з ступенем готовності більше 8, 5 %,  який сформовано за результатами проведеної технічної інвентаризації об`єкту станом на 25 квітня 2017 року.
Відтак, колегія суддів вважає, що позивач на законних підставах набула право власності на об`єкт незавершеного будівництва та на спірні земельні ділянки.
Враховуючи, що суб`єктом права власності та права користування земельними ділянками, на яких розташований багатоповерховий житловий будинок є ОСОБА_1 , відтак лише позивач набуває права власності на збудований на такій земельній ділянці об`єкт будівництва, який є недобудовою та складається з будівельних матеріалів.
Висновок суду першої інстанції про те, що позивач є власником об`єкту незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_6 , земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:045:0016, а також законним користувачем земельної ділянки кадастровий номер 3210900000:01:045:0119 є правильним та обґрунтованим.
Так, згідно п. 40 Постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком.
Пунктом41 передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
У ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»зазначено, що при прийнятті заяв у паперовій формі обов`язково виготовляються електронні копії документів, поданих заявником для проведення реєстраційних дій. Електронні копії документів виготовляються шляхом сканування з подальшим їх розміщенням у Державному реєстрі прав.
Згідно положень ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор:встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Колегією суддів встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 26 листопада 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на спірну квартиру на підставі укладеного 29 листопада 2012 року із ТОВ «Євразіябуд Трейд» договору № 2/13 «Про спільну діяльність по добудові багатоквартирного житлового будинку».
Так, наказом Міністерства юстиції України від 16 вересня 2020 року                      № 3201/5 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартири та нежитлові приміщення в будинку корпус АДРЕСА_7 .
Розглядаючи скаргу встановлено, що під час проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстратором Немченко О.О. зареєстровано право власності на квартири за ОСОБА_2 без електронних копій документів, без доказів прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та без підтвердження присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Протоколом № 12/08-1 ТОВ «Євразіябуд Трейд»  від 12 серпня 2020 року (основний бенефіціарний власник - ОСОБА_4 ) повідомлено усі органи влади, підприємства та організації про те, що з ОСОБА_2 жодних договорів про спільну діяльність не укладалось, а усі відносити щодо об`єкту незавершеного будівництва були припинені після підписання з ОСОБА_1 договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва від 29 вересня 2014 року за              № 783. ОСОБА_4 у даному рішенні наголосила про існування конфлікту з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є родичами з ОСОБА_2 .
За фактом шахрайського заволодіння сім`єю Пєших квартирами та нежитловими приміщеннями в багатоквартирному житловому будинку по АДРЕСА_10 , шляхом підробки документів за участю державних реєстраторів та групи осіб: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , порушено кримінальне провадження № 42020111200000392 від 28 серпня 2020 року за ч. 4                              ст. 190 КК України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав виникнення у                ОСОБА_2 права власності на спірну квартиру за № 157 . 
ОСОБА_2 не дотримано вимог Порядку проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, не надано державному реєстратору необхідних документів для проведення державної реєстрації права власності.
Так, відповідно до даних технічного паспорта в багатоквартирному будинку всього 86 квартир. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за                  ОСОБА_3 , відповідно до технічного паспорту це квартира АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 .
Враховуючи, що позивач є власником та законним користувачем земельних ділянок, а також об`єкту незавершеного будівництва, який розташований на цих земельних ділянках, судом першої інстанції обгрунтовано визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири за № 157 від 18 травня 2020 року та скасовано рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3 та за ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_1 відсутнє право власності на спірне нерухоме майно, колегія суддів відхиляє, оскільки до матеріалів справи долучені належні та допустимі докази продажу ТОВ      «Євразіябуд Трейд» позивачу об`єкту незавершеного будівництва 29 вересня             2014 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, колегія суддів оцінює критично, оскільки після визнання судом недійсним спірного договору купівлі-продажу квартири, скасування рішень про державну реєстрацію прав та витребування спірної квартири з чужого незаконного володіння майнових прав, порушене речове право ОСОБА_1 на володіння та користування нерухомим майном буде відновлено.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду із негаторним позовом, до якого позовна давність не застосовується, оскільки правопорушення є триваючим.
Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку, що судом при вирішенні спору були порушені норми матеріального та процесуального права.
У порядку розподілу судових витрат, судом першої інстанції помилково стягнуто солідарно з  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 8 365 грн 60 коп.
Так, згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому солідарне стягнення судового збору законом не передбачено.
Відтак, на користь позивача з ОСОБА_3  та  ОСОБА_2 підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання позовної заяви по                         4 182 грн  80 коп. з кожного.
У вересні 2023 року представник  ОСОБА_1  звернулась до суду із клопотанням про ухвалення додаткового рішення суду, яким солідарно стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_2  на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 123 880 грн 00 коп.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:                 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:                          1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);                         3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представник  ОСОБА_1  просила стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 123 880 грн 00 коп.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником Софронової А.Г. надано копію: договору про надання правової допомоги від 23 червня 2020 року; додаткових угод до договору про надання правової допомоги; акту № 9 приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).
В акті приймання-передачі виконаних робіт зазначено:
- консультація - 5 000 грн 00 коп.;
- підготовка позовної заяви - 10 000 грн 00 коп.;
- підготовка клопотань процесуального характеру - 10 000 грн 00 коп.;
- участь у судових засіданнях - 30 000 грн 00 коп.;
- підготовка апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу -                    6 000 грн 00 коп.;
- участь адвоката в засіданнях суду апеляційної інстанції -                                  9 000 грн 00 коп.;
- гонорар успіху - 53 880 грн 00 коп.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, беручи до уваги, що дана справа не є унікальною та не потребувала значного часу для вивчення матеріалів справи, підготовки та подання позовної заяви, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції  розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не достатньо обґрунтованим.
Отже, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді першої інстанції по 10 000 грн 00 коп. з кожного. 
На адресу Київського апеляційного суду 22 квітня 2025 року надійшло клопотання представника ОСОБА_1 про стягнення із відповідачів  витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Представник ОСОБА_1 просила стягнути з  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 68 880 грн 00 коп.
На підтвердження витрат на правничу допомогу представником  ОСОБА_1 надано копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги.
У поданому клопотанні зазначено:
- консультація - 5 000 грн 00 коп.;
- підготовка позовної заяви - 10 000 грн 00 коп.;
- підготовка клопотань процесуального характеру - 10 000 грн 00 коп.;
- участь у судових засіданнях суду першої інстанції - 30 000 грн 00 коп.;
- підготовка апеляційної скарги або відзиву на апеляційну скаргу -                 6 000 грн 00 коп.;
- участь адвоката в засіданнях суду апеляційної інстанції -                                 9 000 грн 00 коп.;
- гонорар успіху - 53 880 грн 00 коп.
З урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, колегія суддів вважає, що визначений представником ОСОБА_1 розмір витрат на правничу допомогу є завищеним та не достатньо обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції по 5 000 грн 00 коп. з кожного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що: рішення суду від 13 вересня 2024 року в частині солідарного стягнення судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині; додаткове рішення суду від 29 вересня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідачів на користь позивача витрат на правничу допомогу по 10 000 грн 00 коп. з кожного.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-              
   постановив:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 вересня                2023 року в частині стягнення судового збору скасувати. 
В цій частині ухвалити нове рішення суду.
Стягнути з ОСОБА_3  та  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір по                         4 182 грн  80 коп. з кожного.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Апеляційну скаргу ОСОБА_2  на додаткове рішення суду від 29 вересня 2023 року задовольнити частково.
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3  на додаткове рішення суду від 29 вересня 2023 року задовольнити частково.
Додаткове рішення Ірпінського міського суду Київської області від                  29 вересня 2023 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу по 10 000 грн 00 коп. з кожного. 
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу по 5 000 грн 00 коп. з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст складено 05 травня 2025 року.

 
Суддя-доповідач                                                                                            Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                               О.В. Желепа

 
                                                                                                                        С.Г. Музичко