УХВАЛА
про відкриття касаційного провадження

21 травня 2025 року  
м. Київ
справа №440/2642/24
адміністративне провадження №К/990/18649/25

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Кравчука В.М. та Чиркіна С.М., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД»
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року
у справі №440/2642/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД»
до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області
про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» звернулося до адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби у Полтавській області від 23 жовтня 2023 року №37, якою на Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» накладено штраф у розмірі 120000,00 грн.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року, відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з рішеннями судів першої і апеляційної інстанцій, Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» 01 травня 2025 року, тобто в межах строку на касаційне оскарження, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, у випадку: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.

У касаційній скарзі позивач зазначає, що судами першої і апеляційної інстанцій ухвалено оскаржувані судові рішення з неправильним застосуванням положень абзацу 5 частини першої статті 6, статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V), статей 16, 16-1, 20 Закону України «Про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів і їх шкідливого впливу на здоров`я населення» від 22 вересня 2005 року №2899-IV (далі - Закон №2899-IV), статей 1, 8 Закону України «Про рекламу» від 03 липня 1996 року №270/96-ВР (далі - Закон №270/96-ВР), статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року №1023-XII (далі - Закон №1023-XII), пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про припинення заходів державного нагляду (контролю) і державного ринкового нагляду в умовах воєнного стану» від 13 березня 2022 року №303 (далі - постанова КМУ №303), Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №693 (далі - Порядок №693), Переліку підстав для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) у сфері законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення на період воєнного стану, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 березня 2023 року №522 (далі - Наказ №522), Правил роздрібної торгівлі непродовольчими товарами, затверджених наказом Міністерства економіки України від 19 квітня 2007 року №104 (далі - Наказ №104), та порушили положення 1, 2, 6, 72, 73, 74, 77, 78, 90 КАС України за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 серпня 2020 року у справі №815/7159/16, від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19, від 19 січня 2023 року у справі №420/2004/22, від 31 січня 2023 року у справі №540/1245/20, від 13 червня 2023 року у справі №560/8064/22, від 20 січня 2025 року у справі №140/1046/24.

На обґрунтування підстав касаційного оскарження позивач зазначає, що судом апеляційної інстанції неправильно застосовано положення пункту 2 постанови КМУ №303 у взаємозв`язку з положеннями Наказу №522, та не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 20 січня 2025 року у справі №140/1046/24, оскільки суд апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови допустив абсолютно протилежне правозастосування ніж у висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 січня 2025 року у справі №140/1046/24.

Також судами першої та апеляційної інстанції при ухваленні оскаржуваних судових рішень неправильно застосовано положення абзацу 5 частини першої статті 6 Закону №877-V, та не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постанові Верховного Суду від 31 січня 2023 року у справі №540/1245/20.

Судами першої та апеляційної інстанції неправильно застосовано положення статті 7 Закону №877-V, та не враховано висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, що викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19, від 13 червня 2023 року у справі №560/8064/22, за відсутності висновку Верховного Суду щодо обов`язку винесення припису про усунення порушень перед накладенням фінансових санкцій.

Позивач вважає, що суди, не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19 та від 13 червня 2023 року у справі №560/8064/22 дійшли необґрунтованого висновку про те, що складання припису є правом, а не обов`язком контролюючого органу. Така позиція судів, на його думку, суперечить усталеній позиції Верховного Суду.

Судами першої і апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення статті 16 Закону №2899-IV, оскільки не врахувавши висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 серпня 2020 року у справі №815/7159/16 та від 19 січня 2023 року у справі №420/2004/22, допустили неправильну кваліфікацію дій позивача щодо розміщення реклами та стимулювання цим продажу тютюнових виробів.

Позивач вважає, що судами першої і апеляційної інстанцій неправильно застосовано положення статті 7 Закону №877-V у взаємозв`язку з положеннями статті 20 Закону №2899-IV за відсутності висновку Верховного Суду щодо обов`язку органу державного нагляду виносити приписи перед накладенням фінансових санкцій за порушення законодавства про заходи щодо попередження та зменшення вживання тютюнових виробів.

Судами першої і апеляційної інстанції правильно застосовано положення статті 16-1 Закону №2899-IV за відсутності висновку Верховного Суду щодо кваліфікації дій суб`єктів господарювання при розміщенні пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння та інформації про них.

Водночас суди неправильно застосували положення статей 16, 16-1 Закону №2899-IV, статей 1, 8 Закону №270/96-ВР та статті 15 Закону №1023-ХІІ за відсутності висновку Верховного Суду щодо їх взаємного застосування при кваліфікації дій суб`єктів господарювання, які здійснюють роздрібну торгівлю тютюновими виробами та пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння. Позивач наголошує на необхідності визначення, який закон є спеціальним у даній сфері та як співвідносяться норми щодо обмеження реклами з правом споживача на інформацію про продукцію.

Скаржник також обґрунтовує, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес, оскільки стосується прав та обов`язків великої кількості суб`єктів господарювання, які здійснюють продаж тютюнових виробів, у зв`язку зі змінами в законодавстві щодо обмеження реклами тютюнових виробів.

Таким чином, позивач вважає, що суди порушили право позивача на справедливий суд та принцип правомірних очікувань.

У касаційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» просить Верховний Суд оцінити вищенаведені підстави касаційного оскарження, скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Таким чином, проаналізувавши підстави, на яких подано касаційну скаргу, доводи скаржника, зазначені в обґрунтування необхідності прийняття її до розгляду касаційним судом, а також положення статті 129 Конституції України, якою передбачено право на касаційне оскарження судового рішення, колегія суддів погоджується з необхідністю здійснити касаційний перегляд рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року, з метою з`ясування правильності застосування судами першої і апеляційної інстанцій положень абзацу 5 частини першої статті 6, статті 7 Закону №877-V, статей 16, 16-1, 20 Закону №2899-IV, статей 1, 8 Закону №270/96-ВР, статті 15 Закону №1023-XII), пункту 2 постанови КМУ №303, Порядку №693, Наказу №522, Наказу №104, перевірки дотримання положень 1, 2, 6, 72, 73, 74, 77, 78, 90 КАС України, перевірки необхідності врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13 серпня 2020 року у справі №815/7159/16, від 30 вересня 2020 року у справі №300/775/19, від 19 січня 2023 року у справі №420/2004/22, від 13 червня 2023 року у справі №560/8064/22, від 20 січня 2025 року у справі №140/1046/24, а також формування відповідного правового висновку Верховним Судом.

Верховний Суд також зазначає, що перегляд оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку у цій справі може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики у подібних правовідносинах.

Судом перевірено зарахування судового збору на рахунок Державної казначейської служби України.

Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 248, 328, 334, 335, 338, 355, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07 листопада 2024 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2025 року у справі №440/2642/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО-ФУД» до Головного управління Держпродспоживслужби в Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови.

2. Витребувати з Полтавського окружного адміністративного суду справу №440/2642/24.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів (за їх наявності) разом з ухвалою про відкриття касаційного провадження.

4. Встановити для учасників справи десятиденний строк з дня отримання цієї ухвали для подання до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу (у формі, встановленій частинами першою та другою статті 338 КАС України з висловленням позиції стосовно кожної з підстав касаційного оскарження: неправильного застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права), доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

5. Роз`яснити учасникам справи, що у разі невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству, суд, відповідно до статті 145 КАС України, може застосувати заходи процесуального примусу.

6. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Я.О. Берназюк

Судді                                                                                                    В.М. Кравчук

                                                                                                    С.М. Чиркін