УХВАЛА
15 квітня 2025 року
м. Київ
 
справа № 754/15239/24
провадження № 61-4707зно25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» про стягнення коштів,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю YASNO «Київські енергетичні послуги» (далі - ТОВ «Київські енергетичні послуги») про стягнення коштів.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 31 жовтня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі статті 185 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Деснянського районного суду міста Києва 
від 31 жовтня 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва 
від 31 жовтня 2024 року повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року, ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року (провадження № 61-140ск25) касаційну скаргу та доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 листопада 2024 року повернуто особі, яка їх подала, на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалою Верховного Суду від 14 січня 2025 року, 
ОСОБА_1 оскаржив її в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 20 січня 2025 року (провадження № 61-750ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 14 січня 
2025 року повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини четвертої статті 393 ЦПК України.
Не погодившись з ухвалами Верховного Суду від 14 січня 2025 року та 
від 20 січня 2025 року, ОСОБА_1 повторно оскаржив їх в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2025 року (провадження 
№ 61-974ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду 
від 14 січня 2025 року залишено без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 14 лютого 2025 року (провадження 
№ 61-974ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду 
від 20 січня 2025 року залишено без розгляду.
В подальшому, ОСОБА_1 оскаржив в касаційному порядку ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2025 року та від 14 лютого 2025 року.
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року (провадження 
№ 61-1907ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду 
від 06 лютого 2025 року залишено без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 908,40 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2025 року (провадження 
№ 61-1907ск25) касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду 
від 14 лютого 2025 року залишено без розгляду. Стягнуто із ОСОБА_1 в дохід державного бюджету штраф у розмірі 908,40 грн.
20 березня 2025 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на ухвали Верховного Суду від 07 березня 2025 року.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 20 березня 2025 року справу призначено 
судді-доповідачеві Шиповичу В. В., судді, які входять до складу колегії: 
Осіян О. М., Синельников Є. В.
Ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2025 року (провадження 
№ 61-3586ск25) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Верховного Суду від 07 березня 2025 року у справі № 754/15239/24.
07 квітня 2025 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року (провадження 
№ 61-4484зно25) відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами у справі № 754/15239/24.
11 квітня 2025 року засобами електронного зв`язку ОСОБА_1 подав заяву про перегляд ухвали Верховного Суду від 10 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.
ОСОБА_1 висловлює сумніви у справедливому вирішенні заяви суддями Верховного Суду Шиповичем В. В., Осіяном О. М., 
Синельниковим Є. В., які, на його думку, безпідставно відмовили у відкритті касаційного провадження за раніше поданою ним касаційною скаргою на ухвали Верховного Суду від 07 березня 2025 року, а також відмовили у прийнятті його заяви про перегляд ухвали Верховного Суду від 04 квітня 
2025 року за нововиявленими обставинами. Крім того вказує, що передача його заяви суддям, які раніше ухвалювали судові рішення у цій справі, є проявом корупції.
Колегія суддів розцінює вказані доводи ОСОБА_1 як відвід з підстав, передбачених пунктами 4, 5 частини першої статті 36 ЦПК України.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду 
від 11 квітня 2025 року справу для розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами передано 
судді-доповідачеві Шиповичу В. В., судді, які входять до складу колегії: 
Осіян О. М., Синельников Є. В.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.
Колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого відводу.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо було порушено порядок визначення судді для розгляду справи.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.
Наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Згідно з приписами частини четвертої статті 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Суддя підлягає відводу (самовідводу) якщо є обставини, які викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності суддів, зокрема суддя заінтересований у результаті розгляду справи, а також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (частина друга статті 36 ЦПК України).
Аналіз доводів ОСОБА_1 про неможливість розгляду його заяви суддями Шиповичем В. В., Осіяном О. М., Синельниковим Є. В. свідчить, що ці доводи значною мірою зводяться до незгоди з процесуальним рішеннями суду, а саме ухвалою Верховного Суду від 04 квітня 2025 року (провадження
№ 61-3586ск25), якою було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвали Верховного Суду 
від 07 березня 2025 року у справі № 754/15239/24, а також ухвалою Верховного Суду від 10 квітня 2025 року (провадження № 61-4484зно25), якою відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про перегляд ухвали Верховного Суду від 04 квітня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу суддів за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді 
Верховного Суду Шипович В. В., Осіян О. М., Синельников Є. В. виявляють особисту упередженість чи зацікавленість у результатах розгляду справи 
№ 754/15239/24.
Сумніви у неупередженості судді повинні ґрунтуватися на фактичних обставинах, а не на припущеннях. Презумпція особистої неупередженості судді діє допоки не з`являться докази на користь протилежного.
Доказів на спростування презумпції неупередженості суддів Верховного Суду Шиповича В. В., Осіяна О. М., Синельникова Є. В. не надано.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до частини тринадцятої 
статті 33 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів. Якщо такий склад суду сформувати неможливо, суддя або колегія суддів для розгляду заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами визначається в порядку, встановленому частиною першою цієї статті.
Отже доводи заявника в частині неправомірної передачі його заяви раніше визначеному складу суду є необґрунтованими.
Визначення складу суду для розгляду конкретної справи здійснюється не за бажанням учасників справи, а в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством, зокрема статтею 33 ЦПК України.
Необґрунтоване усунення суддів від участі у розгляді справи є порушенням права на справедливий суд. 
Оскільки заявлений ОСОБА_1 відвід є необґрунтованим, то відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заявлений ОСОБА_1 відвід суддям Верховного Суду Шиповичу В. В., Осіяну О. М., Синельникову Є. В. визнати необґрунтованим.
Заяву про відвід передати для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников