ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4491/25 Справа № 198/26/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гайдар І. О. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В. 
секретар Піменова М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» на ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року у цивільній справі за заявою АТ «СЕНС-БАНК» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у цивільній справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (суддя першої інстанції Гайдар І.О., повний текст ухвали складено 06 лютого 2025 року),
В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Сенс-Банк» звернулось до суду із заявою про поновлення строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, в обґрунтування якої зазначило, що на підставі рішення Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2018 року у цивільній справі № 198/26/15-ц за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АЛЬФА БАНК» (перейменовано в АТ «СЕНС-БАНК») до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 0317/0808/45-028 судом 09.01.2019 видані виконавчі листи про стягнення з відповідачів коштів на користь банку, строк пред`явлення яких до примусового виконання встановлений до 21.12.2021. 
Ухвалою Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року у задоволенні заяви АТ «СЕНС-БАНК» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2  про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Із вказаною ухвалою суду не погодився представник АТ «Сенс Банк» - Гордон О.В. та подав апеляційну скаргу в якій вказав на те, що вона постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування скарги вказує, що апелянтом було прийнято рішення задовольнити свої вимоги у позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у порядку встановленого ст. 37 ЗУ «Про іпотеку».
Вказує, що внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, сторони кредитного та іпотечного договору повернулися у попередній стан правовідносин, який існував до моменту звернення стягнення на предмет іпотеки.
Зазначає, що Банк у період з 06.06.2019 року по 31.03.2022 року був позбавлений можливості пред`явити виконавчі листи до виконання, оскільки тривав судовий розгляд спору про скасування рішення про державну реєстрацію.
Наголошує на тому, що апелянт не втратив інтерес до цієї справи та бажає реального виконання рішення суду.
Представник АТ «Сенс Банк» - Гордон О.В. просив ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року скасувати та заяву банку задовольнити у повному обсязі.
Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_3 – ОСОБА_4 , надійшов відзив на апеляційну скаргу,в якому остання повідомила, що судами апеляційної та касаційної інстанції у справі № 204/7062/19 встановлено факт порушення АТ «Сенс Банк» (колишня назва АТ «АльфаБанк») права власності ОСОБА_1 на належну йому квартиру, що була предметом іпотеки. 
Станом на червень 2019 року, коли право власності на предмет іпотеки було зареєстроване за іпотекодержателем АТ «Сенс Банк» (на той час носило назву АТ «Альфа-Банк») ще діяв Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (закон втратив чинність лише 21.04.2021), і квартира Відповідача підпадала під дію цього мораторію, що підтверджується обставинами, встановленими у цій справі, а також у Постанові Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року по справі № 204/7062/19, а також матеріалами справи № 198/26/15-ц.
Вказує, що в період з 06.06.2019 по 31.03.2022 роки Позивач не був позбавлений процесуального права на звернення виконавчих листів, виданих у цій справі до виконання.
Після скасування державної власності права власності на предмет іпотеки Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року по справі № 204/7062/19 Позивач протягом тривалого часу не звертався з проханням поновити строк на пред`явлення виконавчого листа вже знаючи, що рішення про державну реєстрацію права іпотеки за ним скасовано Дніпровським апеляційним судом.
ОСОБА_4 просила ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін. У судовому засіданні доводи своїх заперечень підтримала.
Представник АТ «Сенс Банк» - Тернова І.В. доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 лютого 2018 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області у справі № 198/26/15-ц ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «АЛЬФА БАНК» (перейменовано в АТ «СЕНС-БАНК») заборгованість за кредитним договором № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 в розмірі 885 986,70 грн.
Рішення набрало законної сили 21.12.2018, а 09.01.2019 на його виконання видано виконавчі листи, строк пред`явлення яких до примусового виконання встановлений судом до 21.12.2021.
Виконавчі листи до примусового виконання банківською установою не звертались, тобто строк пред`явлення з цих або інших підстав не переривався, отже, сплинув 21.12.2021.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, адже банком не доведено наявність обставин, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення стягувача та були пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій,
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).
Відповідно до ст.12 Закону України «При виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені ст. 120 ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Частиною першою статті 433 ЦПК України визначено, що у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 27/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шостастатті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України; близький за змістом припис відображений у частині першій статті 329 ГПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання (аналогічний припис відображений у підпункті 19.4 пункту 1 розділу «Перехідні положення» ГПК України).
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку.
Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Як вже було встановлено місцевим судом та не заперечується учасниками справи, що 27 лютого 2018 року Юр`ївським районним судом Дніпропетровської області у справі № 198/26/15-ц ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «АЛЬФА БАНК» (перейменовано в АТ «СЕНС-БАНК») заборгованість за кредитним договором № 0317/0808/45-028 від 15.08.2008 в розмірі 885 986,70 грн.
Виконавчий лист згідно вказаного рішення було видано банку 09.01.2019 року щі строком пред`явлення до 21.12.2021 року.
       Також матеріалами справи встановлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 березня 2022 року у справі №204/7062/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Обласного комунального підприємства “Софіївське бюро технічної інвентаризації” Дніпропетровської області Волос Олени Володимирівни, Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, рішення Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 07 липня 2021 року – скасовано та ухвалено нове.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до державного реєстратора Обласного комунального підприємства “Софіївське бюро технічної інвентаризації” Дніпропетровської області Волос Олени Володимирівни, Акціонерного товариства “Альфа-Банк”, третя особа – ОСОБА_2 , про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень – задоволено частково.
Скасувано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру загальною площею 37,2 кв.м., житловою площею 25,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , за Акціонерним товариством “Альфа-Банк” (код ЄДРПОУ: 23494714), номер запису про право власності 31950186 від 06 червня 2016 року, індексний номер рішення: 47300620 від 11 червня 2019 року, внесений державним реєстратором Обласного комунального підприємства “Софіївське бюро технічної інвентаризації” Дніпропетровської області Волос Оленою Володимирівною.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Із даною заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа, Банк звернувся 31грудня 2024 року.
Належних і достатніх доказів на підтвердження порушення своїх прав позивачем у порушення вимог статті 81 ЦПК України суду не надано.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (частина друга статті 83 ЦПК України).
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Апеляційний суд установив, що АТ «Сенс-Банк» не надано  належних та допустимих доказів того, що протягом періоду з моменту отримання виконавчого листа (09.01.2019 року) до звернення із заявою про поновлення строку для його пред`явлення (31 грудня 2024 року), оскільки посилання Банка в якості підстави для поновлення строку на ту обставину, що протягом трьох років у суді на розгляду перебувала справа за позовом боржника, щодо законності реєстрації іпотечного майна за Банком не може бути поважною підставою, з огляду на те, що Банк не був позбавлений можливості звернутись із вказаним листом до виконавчої служби, у визначений законом строк.
Апеляційний суд вважає, слід зазначити те, що постанова апеляційним судом у справі №204/7062/19 була ухвалена 31 березня 2022 року а заяву про поновлення строку боржник подав 31 грудня 2024 року, через три роки після спливу строк для пред`явлення та майже через три роки після ухвалення постанови і ніяких поважаних причин пропуску строку не наводить. Відсутність матеріального прана стягнення майна після реєстрації права власності на предмет іпотеки за позивачем ч. 6 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» не скасовувало його процесуального права направити виконавчі листи на примусове виконання, та відкрити відповідні виконавчі провадження.
Відповідно до положень ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги  не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін
Керуючись статтями 374, 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» залишити без задоволення.
Ухвалу Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.В. Агєєв

                                                                               Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 29 травня 2025 року.

Головуючий-суддя                                                                 О.В. Халаджи