ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2469/25 Справа № 214/948/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко А. В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2025 року                                                         Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді  Корчистої О.І.
суддів:  Бондар Я.М., Зубакової В.П.
за участю секретаря  Черняєвої С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг цивільну справу № 214/948/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»,
на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року,  

встановив:

В лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення.
Позов мотивований тим, що позивач працює на посаді керівника відділення групи Б «Фокстрот» Криворізької філії АТ КБ «Приватбанк». 
Наказом № Э.DN-ПБУР-7379572 (приказ-шаблон № 10530) від 22 грудня 2020 року відносно позивача було застосовано заходи впливу у вигляді догани, який позивач вважає протиправним, оскільки в наказі не зазначено, яким саме органом до неї застосовано дисциплінарне стягнення, не зазначено посадову особу, яка прийняла дане рішення, лише перелічено прізвища працівників, які були причетні до складання наказу та вказано прізвище автора наказу. 
Також зазначає, що відповідачем не виконано вимоги ст. 149 КЗпП України, оскільки роботодавець не звернувся до неї з приводу надання письмових пояснень. 
14 грудня 2020 року позивач звернулась з власної ініціативи з доповідною запискою до директора філії, де виклала обставини, які перешкоджали їй у належному виконанні нормативів, а вже 18 грудня 2020 року отримала повідомлення щодо наявності проекту наказу про застосування відносно неї управлінського рішення і обов`язок її направити пояснювальну записку стосовно порушень нормативів зустрічей. 
У відповідь позивач 22 грудня 2020 року написала доповідну записку, де виклала ті ж обставини, що і в попередній записці, однак вважає, що підставою застосування до неї дисциплінарного стягнення стало написання з власної ініціативи доповідної, а не безпосереднє виявлення проступку власником або уповноваженим ним органом, відповідно розслідування обставин, за яких нібито вчинено проступок, не проводилось. 
Позивач наполягала на тому, що в оспорюваному нею наказі не зазначено, в чому саме полягає тяжкість вчиненого нею проступку, в якому розмірі нею спричинено шкоду підприємству, згідно тексту наказу її притягнуто до дисциплінарної відповідальності фактично за неотримання гіпотетичного прибутку. Раніше до дисциплінарної відповідальності вона не притягувалась, а службові нормативи не виконала з незалежних від неї обставин. 
На підставі наведеного вище позивач просила суд  визнати протиправним наказ по АТ КБ «Приватбанк» № Э.DN-ПБУР-7379572 (приказ-шаблон № 10530) від 22 грудня 2020 року, зобов`язавши відповідача скасувати вказаний наказ.
Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року позов задоволено. Скасовано наказ Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» № Э.DN-ПБУР-7379572 (приказ-шаблон №10530) від 22 грудня 2020 року «Про застосування заходів впливу ОСОБА_1 ». Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 908 грн.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновок суду першої інстанції про незаконність застосованого дисциплінарного стягнення, зокрема, у зв`язку з відсутністю в оскаржуваному наказі чіткого обсягу шкоди суперечать нормам матеріального права, адже відсутність шкідливих наслідків вчиненого проступку не звільняє працівника від дисциплінарної відповідальності згідно з позицією Верховного Суду.
Апелянт зазначає, що в даному випадку відсутній предмет спору що зумовлено тим, що ОСОБА_1 , станом на дату розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення була звільнена з АТ КБ «ПриватБанк» наказом № Э.DN-УВ-2021-7498819-п від 11 жовтня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України за скороченням штату. Оскільки ОСОБА_1 була звільнена з підстав, не пов`язаних із притягненням її до дисциплінарної відповідальності, оскаржуваний позивачкою наказ не був пов`язаний з розірванням трудового договору та жодним чином не впливав на трудові права позивачки як колишнього працівника АТ КБ «ПриватБанк».
Також зазначає, що оскаржуваний наказ було видано 22 грудня 2020 року, тобто більше ніж за три роки до ухвалення судом оскаржуваного рішення. Відповідно ч.1 ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Оскільки, станом на дату розгляду справи, вже минув один календарний рік з дня накладення дисциплінарного стягнення, таке стягнення вважається знятим і працівник вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення. Тобто навіть у разі продовження трудових відносин між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» оскаржуване дисциплінарне стягнення вважалось би знятим і працівник вважалась би такою, що не має дисциплінарного стягнення
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на апеляційну скаргу, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.
Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на дату звернення до суду позивач ОСОБА_1 працювала на посаді керівника відділення групи Б Криворізької філії АТ КБ «Приватбанк».
12 жовтня 2021 року позивач було звільнено з посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Наказом № Э.DN-ПБУР-7379572 (приказ-шаблон № НОМЕР_1 ) від 22 грудня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк», відносно ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани, в обґрунтування якого зазначено, що, відповідно п.п. 2.2. Посадової інструкції керівника відділення групи Б, документ № Э.DN-ПП-2019-7491547 (14246536), яка затверджена наказом АТ КБ «Приватбанк» від 02 квітня 2019 року № PR/18-219-6712277, ОСОБА_1 зобов`язана організовувати роботу з діючими та потенційними корпоративними клієнтами: забезпечувати підготовку та проведення зустрічей з метою продажу банківських продуктів та послуг, дотримуватися усіх обов`язкових елементів, «мовних модулів» та сценарію зустрічей з клієнтом, курси зустрічі та дзвінки фіксувати в менеджері контактів повністю, безумовно та своєчасно відпрацьовувати в Менеджері контактів усі централізовані приписи Головного Офісу. Не забезпечивши проведення не менше 8 зустрічей із зовнішніми юридичними особами з пропозицією проектного кредитування без поважних причин, ОСОБА_1 порушила статтю 3.3 Посадової інструкції внутрішнього трудового розпорядку та п. 2.2. Посадової інструкції, чим порушила трудову дисципліну. Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого проступку, а саме: не забезпечення проведення зустрічей з юридичними особами призводить до того, що юридичні особи не проінформовані про продукти та послуги АТ КБ «Приватбанк», зокрема про переваги проектного кредитування, у зв`язку з чим АТ КБ «Приватбанк» не залучає нових клієнтів і тому відділення знаходиться у проблемній групі, було ухвалено застосувати управлінське рішення відносно ОСОБА_1 у вигляді догани за невиконання персональних даних лінійного керівника, а саме проведення зустрічей (том 1 а.с. 5-7).
Звертаючись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, позивач посилалась на те, що в оспорюваному нею наказі не зазначено, яким саме органом до неї застосовано дисциплінарне стягнення, не зазначено посадову особу, яка прийняла дане рішення, лише перелічено прізвища працівників, які були причетні до складання наказу та вказано прізвище автора наказу. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуваний позивачем наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, в ньому не з`ясовано всіх обставин вчинення працівником дисциплінарного проступку, не зазначено встановлення всіх обставин, в тому числі аналіз проведення позивачем 13 зустрічей в очному та дистанційному режимі та невідповідність їх критерію завдання, наявність незалежних від позивача обставин при виконанні завдання, а саме карантинних обмежень в першу чергу представників бізнесу (в тому числі юридичних осіб), не зазначено встановлення чіткого обсягу шкоди (а не гіпотетичного), завданого на думку роботодавця, працівником ОСОБА_1 та необхідність застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани з урахуванням в тому числі попередньої роботи позивача.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами та надав їм належну оцінку.
Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За частиною 1 статті 16 ЦК України, частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
За статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно ст. 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової дисципліни.
Трудова дисципліна - це система правових норм, що регулюють внутрішній трудовий розпорядок, встановлюють трудові обов`язки працівників та роботодавця, визначають заохочення за успіхи в роботі й відповідальність за невиконання цих обов`язків.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 140 КЗпП України, роботодавець щодо окремих несумлінних працівників вправі застосовути в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.
Згідно зі ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявлення проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
При розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст.ст.147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок, попередня робота працівника, тощо.
У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.
Отже, підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення останнім трудової дисципліни. При цьому, закон вимагає, щоб факт такого порушення належним чином був зафіксований та дотриманий порядок застосування дисциплінарних стягнень.
Крім цього, при притягненні працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків.
Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушення ним свої трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Дисциплінарний проступок визначається як винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків. Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.
Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина, як одна із важливих ознак порушення трудової дисципліни. При відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин.
Керівник установи або уповноважений ним орган має право застосувати дисциплінарну відповідальність за вчинення працівником проступку, тобто не просто за виявлення факту порушення трудової дисципліни, а за наявності вини особи, яка порушила трудові обов`язки, характеру порушення трудової дисципліни, шкідливих наслідків виявленого правопорушення, встановлення причинного зв`язку між правопорушенням та шкідливими наслідками.
Статтею 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності (постанова Верховного Суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 487/1491/21 (провадження № 61-6246 св 22).
У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 зроблено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Однак правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою застосування догани є винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.
Як слідує з матеріалів справи, згідно протоколу селекторної наради від 10 серпня 2020 року, ОСОБА_1 було поставлено завдання забезпечення проведення не менше 8 зустрічей із зовнішніми юридичними особами з пропозицією проектного кредитування, строком до 30 вересня 2020 року (том 1 а.с. 31).
Сторонами узгоджено продовження цього терміну до 10 грудня 2020 року.
У поясненнях (том 1 а.с. 28) представника АТ КБ «Приватбанк» зазначено щодо проведення зустрічей ОСОБА_1 12 серпня 2020 року, 18 вересня 2020 року (2 зустрічі), 06 жовтня 2020 року, 07 жовтня 2020 року (2 зустрічі), 23 листопада 2020 року, 27 листопада 2020 року, 07 грудня 2020 року , 08 грудня 2020 року, 09 грудня 2020 року (2 зустрічі), 10 грудня 2020 року - всього 13 зустрічей, з посиланням на аудіо запис цих зустрічей, відповідно до яких позивачці було зараховано лише 2 зустрічі, оскільки в решті випадків нею не було проведено пропозицій проектного кредитування, а отже не виконано завдання.
При цьому, стороною відповідача в суді першої інстанції не оспорювався факт проведення позивачкою 13 зустрічей, однак не доведено належними та допустимими доказами факт порушення Правил внутрішнього розпорядку та посадової інструкції, оскільки відповідно до п. 2.2. останньої ОСОБА_1 проводила зустрічі, фіксацію дзвінків, знала продукт банку, здійснювала відповідні пропозиції, тощо, що не заперечується роботодавцем.
На підставі наведеного вище суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскаржуваний позивачем наказ не відповідає вимогам трудового законодавства, зокрема, у ньому не з`ясовано всіх обставин вчинення працівником дисциплінарного проступку, не зазначено встановлення всіх обставин, в тому числі аналіз проведення позивачем 13 зустрічей в очному та дистанційному режимі та невідповідність їх критерію завдання, наявність незалежних від позивача обставин при виконанні завдання, а саме карантинних обмежень в першу чергу представників бізнесу (в тому числі юридичних осіб), не зазначено встановлення чіткого обсягу шкоди (а не гіпотетичного), завданого на думку роботодавця, працівником ОСОБА_1 та необхідність застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани з урахуванням в тому числі попередньої роботи позивача.
У справі, що розглядається, судом першої інстанції надано відповідь на всі істотні питання, що виникли під час кваліфікації спірних відносин. Наявність у відповідача іншої точки зору на встановлені судом обставини та щодо оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятих судом першої інстанції рішення та фактично зводиться до спонукання суду апеляційної інстанції до прийняття іншого рішення - на користь відповідача.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, які повторюють доводи позовної заяви і яким судом першої інстанції було надано належну оцінку, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
При цьому доводи апеляційної скарги, в яких фактично відповідачем у справі не наведено законності оскаржуваного позивачем наказу, а зазначено про відсутність в даному випадку предмет спору, оскільки позивача звільнено та про зняття дисциплінарного стягнення через сплив річного строку з дня постановлення відповідачем оскаржуваного наказу, не можуть бути підставю для скасування законного судового рішення, оскільки станом на дату звернення до суду позивач ОСОБА_1 працювала на посаді керівника відділення групи Б Криворізької філії АТ КБ «Приватбанк», відповідно мала право на захист порушеного права.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування або зміни рішення суду.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Оскільки апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 14 травня 2025 року.

Головуючий О.І. Корчиста