ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2025 р.                          Справа № 910/11860/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Демидової А.М.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Ходаківської І.П. 

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:
від позивача: Волощук П.Ю.          
від відповідача: Курдюмов М.М.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 (суддя                             Бондаренко-Легких Г.П.)

у справі № 910/11860/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-1"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 483 307,08 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог
У вересні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-1" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (відповідач) про стягнення 483 307,08 грн, з яких 277 243,12 грн - основний борг, 48 789,37 грн - 3 % річних, 157 274, 59 грн - інфляційні втрати. 
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору                  № 5741/01 від 27.10.2009 (далі - Договір) у частині повної та своєчасної оплати вартості відпущеної електричної енергії за "зеленим" тарифом у жовтні 2021 року.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/11860/24 позов задоволено частково та стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-1" заборгованість у розмірі      277 243,12 грн, 3 % річних у розмірі 48 526,59 грн, інфляційні втрати в розмірі                           133 031,89 грн, судовий збір у розмірі 6 882,03 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Відмовлено в задоволенні позовних вимог у частині стягнення 3 % річних у розмірі 262,78 грн та інфляційних втрат у розмірі 24 242,70 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що наявність заборгованості позивача у заявленому до стягнення розмірі підтверджено матеріалами справи та постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 1117 від 09.09.2022, якою затверджено розмір вартості послуги із забезпечення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року. При цьому суд не знайшов підстав для зменшення 3 % річних за клопотанням відповідача.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись із рішенням Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі             № 910/11860/24,  Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 11, 263, 509, 617, 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та ст. 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості в розмірі                    277 243,12 грн, 48 526,59 грн 3 % річних, 133 031,89 грн інфляційних втрат, 6 882,03 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Зокрема, скаржник зазначає, що проведення гарантованим покупцем розрахунків із виробниками електричної енергії з альтернативних джерел енергії на період дії воєнного стану в Україні, які мають договірні відносини з гарантованим покупцем, у тому числі з позивачем, з урахуванням положень, визначених наказами Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022, № 206 від 15.06.2022, є належним виконанням умов договору. Також, скаржник посилається на наявність підстав для застосування форс-мажорних обставин та для зменшення 3 % річних.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 (колегія суддів у складі: головуючого Демидової А.М., суддів Владимиренко С.В., Ходаківської І.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/11860/24; розгляд апеляційної скарги призначено на 01.04.2025 о 10:00; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 28.02.2025.
Позиції учасників справи
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Явка представників учасників справи
У судове засідання 01.04.2025 з`явились представники позивача та відповідача.
У судовому засіданні представник відповідача (скаржника) вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції і перевірені судом  апеляційної інстанції 
27.10.2009 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія-1" (ВАД) укладено договір № 5741/01 (Договір).
Сторони упродовж 2009-2024 років неодноразово укладали додаткові угоди до Договору, якими вносили відповідні зміни до пунктів, додатків та змісту Договору. 
Так, зокрема, додатковою угодою № 125/01 від 30.06.2019, яка укладена між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ), Державним підприємством "Гарантований покупець" (гарантований покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергія-1" (виробник за "зеленим" тарифом), сторони дійшли згоди замінити в преамбулі Договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" на слова "державне підприємство "Гарантований покупець".
Відповідно до п. 1.1 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020  Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергія-1" як продавець за "зеленим" тарифом взяло на себе зобов`язання продавати, а Державне підприємство "Гарантований покупець" як гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок № 641, Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 № 2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Згідно з п. 2.3-2.5 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць продавця за "зеленим" тарифом за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.
Продавець за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку, якщо продавець є виробником за "зеленим" тарифом, або Порядку продажу електричної енергії споживачами, у разі якщо продавець є споживачем за "зеленим" тарифом, за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені Регулятором, у національній валюті України.
Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Пунктом 3.1 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 передбачено, що обсяг фактично проданої та  купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
За положеннями пункту 3.2 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ.
Відповідно до пункту 3.3 Договору в редакції додаткової угоди № 868/01/21 від 26.02.2021 оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплата продавцем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку або главою 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Підпунктами 1, 2 пункту 4.5 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 встановлено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у продавця за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію, за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у продавця за "зеленим" тарифом електричну енергію.
Згідно з пунктом 4.1 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 продавець за "зеленим" тарифом має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції.
Актом купівлі-продажу електричної енергії за жовтень 2021 року від 31.10.2021 сторони підтвердили та зафіксували факт виробленої електричної енергії на суму 7 848 486,70 грн із ПДВ.
Поставлену електроенергію відповідач оплатив частково у загальному розмірі                             7 571 243,58 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та платіжних інструкцій № 164388_AD01А/817 від 13.10.2021 у розмірі                        1 043 340,18 грн; № 166327_АР03R/1591 від 25.10.2021 у розмірі 1 315 391,00 грн;                      № 174827_АТ025/284 від 29.10.2021 у розмірі 253 603,86 грн; № 172059_АТ01S/681 від 29.10.2021 у розмірі 730 156,16 грн; № 185570 від 15.11.2021 у розмірі 1 496 264,77 грн;           № 258648 від 28.09.2022 у розмірі 1 061 493, 48 грн; № 261928 від 18.10.2022 у розмірі              1 160 351,76 грн; № 18/10/2023316516_00000/а від 18.10.2023 у розмірі 3 772,31 грн;                № 20/10/2023317440_00000/0 від 20.10.2023 у розмірі 1 581,05 грн;                                                  № 26/10/2023319363_00000/b від 26.10.2023 у розмірі 5 722,71 грн; № 326082_00000 від 30.11.2023 у розмірі 5 092,15 грн; № 332447_00000 від 28.12.2023 у розмірі 8 694,69 грн;          № 348143_00000 від 21.02.2024 у розмірі 25 663,40 грн; № 387226_00000 від 30.08.2024 у розмірі 415 744,15 грн; № 394274_00000 від 28.08.2024 у розмірі 44 371,91 грн.
Звертаючись із позовом у даній справі, Державне підприємство "Гарантований покупець" послалося на те, що на підставі пункту 10.4 Порядку та постанови НКРЕКП № 1117 від 09.09.2022 відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за відпущену в жовтні 2021 року електричну енергію в строк до 15.09.2022 включно.
Однак, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом відповідач здійснив часткову оплату за спожиту електричну енергію за жовтень 2021 року в розмірі                     7 571 243,58 грн, у зв`язку із чим у нього утворилась заборгованість у розмірі                             277 243,12 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача та додатково позивач просить стягнути 3 % річних у розмірі 48 789,37 грн і інфляційні втрати в розмірі 157 274,59 грн, які позивач нарахував відповідачу на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови
Згідно зі ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно із частиною першою статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 525, 526 ЦК України та ч. 1 ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або зміна його умов не допускається. 
Відповідно до приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. 
За приписами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
За положеннями ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію.
Як визначено в п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії", виробник електричної енергії (виробник) - це суб`єкт господарювання, який здійснює виробництво електричної енергії.
Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець електричної енергії (гарантований покупець) - це суб`єкт господарювання, що відповідно до цього Закону зобов`язаний купувати електричну енергію у виробників, яким встановлено "зелений" тариф, об`єкти електроенергетики або черги будівництва (пускові комплекси) яких включені до балансуючої групи гарантованого покупця, та придбавати послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (послуга за механізмом ринкової премії) у виробників, які уклали з ним договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії (договір про надання послуги за механізмом ринкової премії), а також виконувати інші функції, визначені законодавством.
Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.
За положеннями ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. 
У п. 2 ч. 3 ст. 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено право виробника електричної енергії на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ним електричну енергію.
Згідно із ч. 6 ст. 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" порядок купівлі гарантованим покупцем електричної енергії за "зеленим" тарифом, порядок визначення вартості та сплати послуги за механізмом ринкової премії, що надається гарантованому покупцю суб`єктами господарювання, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку, визначається порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, що затверджується Регулятором.
Відповідно до пункту 10.1 Порядку № 641 (в редакції, яка діяла до 26.01.2024) до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Якщо надходження оперативних даних щодо обсягу товарної продукції за перші 10 та 20 днів розрахункового місяця від АКО припадає на день здійснення авансового платежу та/або на вихідний день, то оплата платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати здійснюється впродовж двох робочих днів після отримання даних.
У п. 10.4 Порядку № 641 (в редакції, яка діяла до 26.01.2024) встановлено, що після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100 % оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного КЕП уповноваженої особи акта купівлі-продажу.
Джерелом коштів, якими гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за "зеленим" тарифом, є кошти, які ОСП (НЕК "Укренерго") сплачує гарантованому покупцю за послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць. Зазначений механізм розрахунку відображений у главі 12 Порядку № 641.
Згідно з п. 12.5 Порядку № 641 ОСП протягом двох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, здійснює остаточний розрахунок із гарантованим покупцем із забезпеченням йому 100 % оплати фактично наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за розрахунковий місяць відповідно до розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, затвердженої Регулятором, з урахуванням попередньо сплачених авансових платежів.
Тобто, гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за "зеленим" тарифом, у тому числі й позивачу, в три етапи, попередньо отримавши кошти від ОСП (НЕК "Укренерго"):
- до 15 числа розрахункового місяця (абзац перший пункту 10.1 Порядку № 641);
- до 25 числа розрахункового місяця (абзац другий пункту 10.1 Порядку № 641);
- протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора (НКРЕКП) щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (пункт 10.4 Порядку № 641).
Відповідно до п. 2.5 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020 вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці.
Таким чином, строк остаточного розрахунку за електричну енергію відповідного періоду сторони, в тому числі керуючись і принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП) з посиланням на главу 10 Порядку або главу 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні  встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).    
Матеріалами справи підтверджено, що в рамках виконання Договору мало місце постачання позивачем електричної енергії відповідачу в  жовтні 2021 року, що підтверджується актом купівлі-продажу електричної енергії від 31.10.2021.
Постановою НКРЕКП від 09.09.2022 № 1117 затверджено розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої Державному підприємству "Гарантований покупець" у січні - травні, липні, жовтні 2021 року та у лютому - червні 2022 року (постанову опубліковано на офіційному сайті Регулятора 12.09.2022).
З урахуванням зазначеного вище, судом першої інстанції обґрунтовано визначено, що відповідач зобов`язаний був здійснити 100 % оплату позивачу за отриману в жовтні 2021 року електричну енергію в розмірі 7 848 486,70 грн до 15.09.2022 включно.
Отже, строк виконання зобов`язання відповідача перед позивачем зі 100 % оплати за поставлену електричну енергію за спірний період станом на час розгляду справи є таким, що настав.
З огляду на викладене, враховуючи положення укладеного сторонами Договору та вказані норми, судом першої інстанції правильно визначено наявність у відповідача заборгованості  перед позивачем за Договором у розмірі 277 243,12 грн, доказів  погашення якої на день ухвалення рішення у даній справі надано не було, а відтак, правомірним є задоволення позовних вимог у частині стягнення основного боргу.
Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних у розмірі 48 789,37 грн та інфляційних втрат у розмірі 157 274,59 грн за період з 16.09.2022 по 10.09.2024, слід зазначити таке.
Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 19.06.2019  у справах № 703/2718/16-ц (провадження  № 14-241цс19) та  № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі  № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
Колегія суддів апеляційної інстанції, здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат за період, який заявлений позивачем, з урахуванням часткових оплат зі сторони відповідача, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що сума 3 % річних складає 48 526,59 грн, а інфляційних втрат - 133 031,89 грн. 
Щодо посилання відповідача на форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), які є надзвичайними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч. 1 ст. 617 ЦК України, ч. 2 ст. 218 ГК України та ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні"), слід зазначити таке.
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести         (п. 38 постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20), а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.
Торгово-промислова палата України (далі - ТТП України) листом від 28.02.2022                       № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили).
Як зазначено в постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, вказаний лист ТПП України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.
За наведеною правовою позицією лист ТПП України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
Торгово-промислова палата України засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб (абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону України "Про Торгово-промислові палати в Україні").
Згідно із ч. 1 ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. 
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання).  Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі № 915/531/17, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 17.12.2020 у справі № 913/785/17, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17). 
Як встановлено місцевим господарським судом і свідчать матеріали справи, відповідач усупереч розділу 5 Договору в редакції додаткової угоди № 956/01/20 від 31.03.2020, а саме пунктів 5.3, 5.4, приписів Закону України "Про торгово-промислові палати України" та висновків Верховного Суду щодо подібного питання, які викладені в постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21, не надав до суду докази повідомлення позивача про виникнення обставин непереборної сили та на підтвердження наявності форс-мажорних обставини не надав відповідний документ ТПП України. 
Таким чином, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили наявність обставини непереборної сили. Отже, твердження відповідача про наявність форс-мажорних обставин, а відтак, звільнення від відповідальності за порушення зобов`язань на підставі ст. 617 ЦК України обґрунтовано відхилені судом першої інстанції. 
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру 3 % річних, заявленого у відзиві на позовну заяву, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною третьою статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зменшення неустойки (зокрема, штрафу) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї із сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафних санкцій направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагента на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.
З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу) до її розумного розміру.
Як було роз`яснено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Такого висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла з урахуванням того, що у справі № 902/417/18 умовами договору сторони передбачили відповідальність за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання у вигляді пені та штрафу, збільшили позовну давність за відповідними вимогами, а також умовами пункту 5.5 договору змінили розмір процентної ставки, передбаченої в частині другій статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40 % від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути сплачений покупцем, та 96 % від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення дев`яноста календарних днів.
Отже, відповідне зменшення відсотків річних Велика Палата Верховного Суду допустила з урахуванням конкретних обставин справи № 902/417/18, а саме - встановлення відсотків річних на рівні 40 % та 96 %, і їх явну невідповідність принципу справедливості.
Апеляційний господарський суд вважає, що в даній справі, в якій відсотки річних нараховані за встановленою в статті 625 ЦК України ставкою у розмірі 3 %, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами неспівмірності 3 % річних із сумою боргу, а також те, що тягар з їх сплати може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним, що даний випадок є виключним.
Відтак, порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності під час нарахування відповідачу 3 % річних судом не встановлено.
З огляду на зазначене вище, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зменшення 3 % річних, розмір яких є законодавчо визначеним, та погоджується з висновком місцевого господарського суду про відхилення клопотання відповідача про зменшення 3 % річних. 
У частині посилання скаржника на накази Міністерства енергетики України № 140 від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" та № 206 від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом", суд апеляційної інстанції вважає, що місцевим господарським судом у цьому зв`язку правомірно зазначено, що наведені накази не звільняють відповідача від обов`язку повного розрахунку.
При цьому судом обґрунтовано взято до уваги правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23, згідно з якою наказ Міністерства енергетики України від 15.06.2022 "Про розрахунок з виробниками за "зеленим" тарифом" № 206, як і попередній наказ Міністерства енергетики України від 28.03.2022 "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140, ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами у справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку        № 641.
За висновками об`єднаної палати, положення Наказів № 140 та № 206 не змінюють порядок та строки розрахунків за придбану електричну енергію за договором, укладеним з виробником електричної енергії за "зеленим" тарифом на час дії особливого періоду, тому для визначення строку виконання грошового зобов`язання гарантованого покупця у розмірі 100 % оплати за поставлену електричну енергію виробника за "зеленим" тарифом у період дії воєнного стану не має значення та не потребує доведення обставина наявності/відсутності на рахунках Державного підприємства "Гарантований покупець" коштів, необхідних для розрахунку з виробниками електричної енергії з альтернативних джерел, позаяк визначення строків розрахунків наведено у пункті 10.4 Порядку № 641.
Об`єднана палата Верховного Суду при цьому відзначила, що Міністерство енергетики України наказом № 136 від 01.04.2024  скасувало дію наказу № 206 від 15.06.2022, яким встановлювались для Державного підприємства "Гарантований покупець" мінімальні відсотки виплат виробникам електроенергії з ВДЕ (відновлювальні джерела електроенергії) вартості отриманої електроенергії.
У підсумку, Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду дійшов таких висновків:
- Накази № 140 та № 206 ніяким чином не обмежують право виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами договором, а також не змінюють терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку № 641.
- накази не звільняють ДП "Гарантований покупець" від обов`язку щодо здійснення повного розрахунку за отриманий товар. Відтак, вказані вище накази не є підставою для гарантованого покупця не виконувати грошове зобов`язання, передбачене умовами договору.
Отже, судом першої інстанції правильно визначено, що вищевказані накази не звільняють відповідача від обов`язку здійснити повний розрахунок за отриману від позивача електричну енергію в жовтні 2021 року.
Також обґрунтовано з урахуванням положень ст. 123, 126, 129 ГПК України, місцевим господарським судом визначено, що заявлені до стягнення витрати позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 48 330,71 грн не відповідають критеріям, що визначені в частині п`ятій статті 129 ГПК України. Відтак, суд, з огляду на встановлені вище обставини, а також з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат позивача на професійну правничу допомогу, обґрунтовано зменшив розмір витрат на правову допомогу позивача, що покладається на відповідача, до 10 000,00 грн. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Нормою ст. 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, і правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку із чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.
За таких обставин, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Судові витрати
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за її розгляд відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 74, 126, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 у справі № 910/11860/24 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
5. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повна постанова складена - 15.04.2025.

Головуючий суддя                                                            А.М. Демидова 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                І.П. Ходаківська