ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 березня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/29100/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року (суддя Серьогіна О.В.)  в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Криворізької міської ради в особі державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб-підприємців управління з питань реєстрації Бєловодової Марини Вікторівни про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Куренного Сергія Вікторовича звернувся через підсистему «Електронний суд» до суду із позовом до Виконавчого комітету Криворізької міської ради в особі державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб-підприємців управління з питань реєстрації Бєловодової Марини Вікторівни, в якому просить суд:
визнати протиправною відмову державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб-підприємців управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради, Бєловодової Марини Вікторівни, у проведенні реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», за поданими ОСОБА_1 26.09.2024 документами щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп» (ідентифікаційний код 33407602), оформлену повідомленням про відмову від 27.09.2024;
зобов`язати Виконавчий комітет Криворізької міської ради в особі державного реєстратора відділу реєстрації юридичних осіб-підприємців управління з питань реєстрації повторно розглянути подані ОСОБА_1 26.09.2024 документи, з урахуванням висновків суду у цій справі.
Не погоджуючись із прийнятою ухвалою суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що  позивач звернувся до держави в особі державного реєстратора із заявою про засвідчення факту змін відомостей, що містяться у ЄДР, про Товариство, а саме засвідчення зміни учасника Товариства. Право Позивача, як учасника визнано судовими рішеннями, а отже, приватно-правовий спір з цього приводу відсутній. Держава в особі реєстратора відмовила у засвідченні факту зміни відомостей з зазначених у повідомленні про відмову підстав, не пов`язаних із наявністю спору про право власності на частку чи спору про належність корпоративного права. Таким чином, спір виник саме між Позивачем і державною в особі державного реєстратора під час виконання останнім публічно-владних управлінських функцій. Предметом спору є невизнання державою факту змін у структурі учасників Товариства та небажання належним чином, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» засвідчити такі зміни.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Як вбачається з матеріалів справи, 05.07.2019 між ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої за довіреністю діяв ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», ідентифікаційний код 33407602.
Відповідно до п. 1.1. договору купівлі-продажу частки, продавець передає покупцю свою частку у розмірі 100% у статутному капіталі ТОВ «Енерджи Груп», що еквівалентно 26200 грн.
На виконання умов договору купівлі-продажу частки, сторони зазначеного договору склали та підписали акт приймання-передачі частки у статутному капіталі товариства, відповідно до якого ОСОБА_2 передала, а позивач прийняв частку у статутному капіталі товариства, що склала 100% статутного капіталу, номінальною вартістю 26200,00 грн.
З метою внесення актуальних даних до Реєстру, позивач звернувся до відділу реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради із заявою про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР.
27.09.2024 позивачем було отримано повідомлення про відмову у державній реєстрації в ЄДРЮОФОПтаГФ, підписану державним реєстратором відділу реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради Бєловодовою Мариною Вікторівною.
Не погоджуючись із відмовою в вчиненні реєстраційної дії «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу», позивач звернувся з позовом до суду за захистом своїх прав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір не може вирішуватися в порядку адміністративного судочинства, оскільки існує спір про корпоративні права, порушені, на думку позивача, внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що пов`язані зі змінами в установчих документах, та внесенням змін до установчих документів юридичної особи. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір в даній справі належить розглядати в порядку господарського судочинства.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Згідно із частиною першою  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України            завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 4 Кодексу адміністративного судочинства України  передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
За правилами п. 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, іншого суб`єкта при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п. 7 частини першої  статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.
Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
У постанові від 04 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 821/1504/17 встановила, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
Виникнення спірних правовідносин у даній справі зумовлено внесенням актуальних даних до Реєстру, реєстрація змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в ЄДР.
Отже, такі реєстраційні дії стосуються внесення змін до відомостей про юридичну особу.
У справі, що розглядається, оскаржуються реєстраційні дії, стосовно яких існує невирішений корпоративний спір, у межах якого повинні бути розв`язані й питання, пов`язані з реєстрацією змін до відомостей про юридичну особу, тобто позовні вимоги є похідними від вимог щодо відновлення порушених корпоративних прав, а тому цей спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 22.08.2018 у справі № 805/4505/16-а, від 12.06.2019 у справі №344/10480/16-а.
Також у постанові від 04 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі №826/4204/18 зазначила, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.  Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.
За змістом частини другої   статті    4 Господарського процесуального кодексу України     юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Пунктом 3 частини першої   статті 20 Господарського процесуального кодексу України     визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.                    
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що, оскільки спірні правовідносини фактично пов`язані з корпоративними правами, що виникли у зв`язку зі створенням та діяльністю юридичної особи та між засновниками юридичної особи, засновником та самою юридичною особою, цей спір не є публічно-правовим, а випливає з корпоративних відносин і має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України
Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного суду, викладеними у постановах від 22.08.2018 у справі №805/4505/16-а, від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а, від 04.04.2018 у справі №817/1048/16, від 14.03.2018 у справі №396/2550/17, а також у постановах Верховного Суду України від 14.06.2016 у справі № 21-41а16 та від 11.04.2017 у справі № 808/2298/15, від 24.01.2017 у справі №815/6165/14, ввід 02.04.2020 у справі №806/5233/15, від 10.04.2020 у справі №806/1186/15, від 24.06.2020 у справі №806/5244/15, від 29.07.2020 у справі №806/5231/15, від 22.07.2021 у справі №826/3709/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Крім того, зміст заявлених у цій справі позовних вимог свідчить про наявність у позивача спору, що виник з корпоративних відносин, щодо діяльності та управління юридичною особою, вирішення питання керівництва товариством.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
Відповідно до пункту 13 цієї статті господарські суди розглядають вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.
Так фактичні обставини справи вказують на наявність між позивачем та Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп» корпоративного спору, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства.
Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними у постанові від 14.03.2025 у справі № 580/1742/23.
Отже, враховуючи суть спірних правовідносин і їх суб`єктний склад, колегія суддів приходить до висновку про непоширення на цей спір предметної юрисдикції адміністративних судів і необхідність його вирішення в порядку господарського судочинства.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.
За практикою Європейського Суду з прав людини «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (пункт 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006, заяви №29458/04, №29465/04).
Відповідно до п. 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України  суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства
З огляду на те, що розгляд даного позову пов`язаний із вирішенням корпоративного спору та із реєстрацією змін відомостей про юридичну особу, беручи до уваги те, що правовідносини, що склалися між сторонами, є господарськими та не можуть бути предметом спору в адміністративному процесі, оскільки в цьому випадку є спір про корпоративні права, предметом позову є поновлення порушеного корпоративного права позивача, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що заявлений позов належить розглядати у порядку господарського судочинства, а тому згідно з п. 1 частини першої   статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України  слід відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі.
Зважаючи на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення, яким у відкритті провадження відмовлено.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров