Номер провадження: 22-ц/813/1546/25 
Справа № 521/23849/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,
з участю секретаря Громовенко А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2024 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю понад п`ять років, -
в с т а н о в и в:
У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю понад п`ять років, в якому просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй за життя квартиру АДРЕСА_1 .
Позивачка вказувала, що останні 7 років до моменту смерті ОСОБА_2 , вона проживала разом з померлою в одній квартирі, між ними склались сімейні відносини, вони вели спільне господарство, у них були встановленні спільні права та обов`язки в рамках спільного побуту, як то хатні справи, сплата комунальних платежів.
Після смерті ОСОБА_2 позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лукинюк К.П. із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом було заведено спадкову справу № 15/2023.
05.06.2023 року позивачка отримала від нотаріуса лист, в якому їй було повідомлено, що належною підставою для прийняття спадщини є рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений.
Встановлений факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не надав належну оцінку доказам, не взяв до уваги, що надані позивачем документи не підтверджують факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_2 , ведення спільного господарства та дійшов помилкового висновку про доведеність факту їх спільного проживання.
У відзиві на апеляційну скаргу, адвокат Шевченко М.В., представник ОСОБА_1 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, які не можуть бути підставами для його скасування, а рішення суду законним та таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3 , представника Одеської міської ради, ОСОБА_1 , її представника адвоката Шевченка М.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, за таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Проте, колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, за наступних підстав.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Південного межрегіонального управління Міністерства (м. Одеса), актовий запис №11096 від 14.11.2022 року (а.с. 15).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадкування за законом, виданим 04.11.1996 року (а.с. 41).
Квартира, яка належала ОСОБА_2 складається з трьох кімнат, житловою площею 35,1 кв.м. та загальною площею 50,1 кв.м (а.с. 41).
Після смерті ОСОБА_2 , у встановлений шестимісячний термін з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернулась Балинська Н.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу заведена спадкова справа (а.с. 16).
Листом №557/0214 від 05 червня 2023 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Лукинюк К.П. повідомила позивачку, що належним підтвердженням підстави для прийняття спадщини є рішення суду про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, та нотаріусом було запропоновано ОСОБА_1 звернутися до суду для встановлення цього факту (а.с. 11).
Згідно матеріалам спадкової справи, окрім ОСОБА_1 , від інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 заяв про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходило (а.с. 82-106).
Тобто, спадкоємці за законом першої - третьої черг у спадкодавці відсутні.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 , просила встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 1-3).
Відповідно до частини другої ст. 293 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 до дня своєї смерті була зареєстрована одна, що підтверджується довідками, виданими Департаментом надання адміністративних послуг ОМР (а.с. 101-102).
Відповідно до листа Департаменту праці, ОСОБА_2 з 02.11.2018 року по 04.03.2019 року перебувала на обліку в Комунальній установі «Територіальний центр соціального обслуговування Хаджибейського (Малиновського) району м. Одеси» (а.с. 109).
Згідно з заявою від 24 жовтня 2018 року, поданою ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Хаджибейського (Малиновського) району м. Одеси, ОСОБА_2 зазначає, що просить її прийняти на обслуговування у зв`язку з тим, що проживає самотньо та є одинокою (а.с. 113).
З карти визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг від 01.11.2018 року, ОСОБА_2 , як отримувач послуг зазначила, що отримує пенсію, інших доходів не має, в графі сім`я та оточення зазначає, що чоловік помер, син проживає у РФ, а також зазначає, що може скористатися допомогою сусідки ОСОБА_1 (а.с. 118, 119).
26 лютого 2019 року, ОСОБА_2 звернулась до Територіального центру соціального обслуговування Хаджибейського (Малиновського) району м. Одеси з заявою про зняття її з обліку, у зв`язку з тим, що її син її повністю забезпечує та сплачує домробітниці (а.с. 110).
04.03.2019 року ОСОБА_2 на підставі її заяви, знято з обліку (а.с. 111).
Відповідно до глави 86 ЦК України за загальним правилом спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово та на підставі споріднення. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Однак, положення зазначеної глави ЦК України передбачають також спадкування не тільки на підставі споріднення, а й за фактом спільного проживання (статті 1258-1265). Зокрема, за положеннями статті 1264 і 1265 ЦК України передбачається, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини та інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно (п`ята черга спадкування), причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: проживання однією сім`єю із спадкодавцем; на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Стаття 3 Сімейного кодексу України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 зазначено, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування певних стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає відповідний розподіл та покладання тягаря доказування на сторони певним чином. Одночасно згаданий принцип не передбачає обов`язок суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуванні обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , просила встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , не менш п`яти років до часу відкриття спадщини, тобто як найменш з ІНФОРМАЦІЯ_4 , в якості доказів надаючи чеки, документи на квартиру, а також заявила клопотання про допит свідка ОСОБА_4 (а.с. 1-3).
Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 , зазначила, що ОСОБА_1 проживала разом з ОСОБА_2 , стосунки у них були теплі, сімейні, а також позивачка займалась похоронами ОСОБА_2 . 
Апеляційний суд не бере до уваги показання вказаного свідка в частині спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , оскільки свідком не зазначено, який час вони проживали.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що ОСОБА_2 , в квартирі АДРЕСА_2 була зареєстрована одна, та проживала в ній по день своєї смерті, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 , при цьому, як зазначає ОСОБА_2 у своєї заяві, датованої 01.11.2018 року, вона проживає одна, але може скористатися допомогою сусідки ОСОБА_1 , що спростовує факт сумісного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме щонайменше з 14.11.2017 року.
Проте, суд першої інстанції на наведено уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , встановивши факт постійного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не менше п`яти років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ст. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з ухваленням постанови про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду апеляційної інстанції апелянтом був сплачений судовий збір у розмірі 1 553,40 грн. (а.с. 196).
З урахуванням того, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, з залишенням без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про те, що з ОСОБА_1 підлягають стягненню на користь Одеської міської ради витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційної інстанції у розмірі 1 553,40 грн.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу Одеської міської ради – задовольнити.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2024 року – скасувати.
Ухвалити постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю понад п`ять років – залишити без задоволення.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Одеської міської ради (ЄДРПОУ 26597691) судовий збір, понесений в суді апеляційної інстанції у розмірі 1 553 гривні 40 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 05 червня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда