П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 травня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/24327/24	

Перша інстанція: суддя Лебедєва Г.В.,
повний текст судового рішення
складено 14.02.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Семенюка Г.В. та Шляхтицького О.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вичинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до 18 Регіональної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України (далі – РВЛК) та просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення 18 штатної військово-лікарської комісії, яке оформлено протоколом №519 від 06.02.2024 року, у відмові визнання причинного зв`язку атеросклеротичної хвороби серця і гострого порушення кровообігу, які призвели до смерті головного сержанта ОСОБА_2 , 1971 р.н., із захистом Батьківщини;
- зобов`язати 18 штатну військово-лікарську комісію здійснити повторний аналіз документів з урахуванням довідки ВЛК від 11.03.2022 року та особової справи ОСОБА_2 , 1971 р.н., для визначення причинного зв`язку, які призвели до смерті головного сержанта ОСОБА_2 , 1971 р.н., відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ, затвердженого наказом МОУ від 14.08.2008 року в редакції на час смерті ОСОБА_2 ..
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 .
ОСОБА_2 11.03.2022 року пройшов медичний огляд ВЛК, за результатом якого був визнаний здоровим та придатним до військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 11.03.2022 року №411034.
11.03.2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 був призваний у Збройні Сили України за мобілізацією, що підтверджується відповідними записами у військовому квитку серії НОМЕР_2 .
З 11.03.2022 року по 23.03.2022 року ОСОБА_2  брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військової агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 05.02.2023 року №532.
ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 19.04.2022 року серії НОМЕР_4 , виданим відділом державної реєстрації Підгородненської міської ради Дніпровського району Дніпропетровської області.
З лікарського свідоцтва про смерть Комунального закладу охорони здоров`я Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи №28 від 15.04.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті: Україна, Харківська обл., Харківський район, с.Рокитне, смерть настала на території військової частини, хвороба, що призвела до смерті: а) гостре порушення кровообігу, г) атеросклеротична хвороба серця.
Відповідно до акту службового розслідування, смерть ОСОБА_2 смерть настала під час проходження військової служби та виконання службових обов`язків, пов`язаних з захистом Батьківщини, але не під час ведення бойових дій останнім. Смерть ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Протоколом засідання РВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №995 від 11.07.2022 року встановлено, що захворювання головного сержанта ОСОБА_2 , 1971 р.н., яке призвело до його смерті, так, пов`язане  з проходженням військової служби.
05.12.2023 року ОСОБА_1 звернулася з заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій просила направити пакет документів щодо її батька ОСОБА_2 на РВЛК для можливості переогляду причинно-наслідкового зв`язку його захворювання, яке призвело до смерті, із захистом Батьківщини та просила взяти до уваги довідку про безпосередню участь у бойових діях, якої  не  було на момент попереднього засідання РВЛК.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 за вих. №1/308 направлено на адресу РВЛК документи на померлого головного сержанта ОСОБА_2 для повторного розгляду та встановлення причинного зв`язку смерті (гостре порушення кровообігу,  атеросклеротична хвороба серця), яка призвела до смерті, із захистом Батьківщини, з урахуванням довідки про безпосередню участь у бойових діях, якої не було на момент попереднього рішення засідання РВЛК протокол № 995 від 11.07.2022 року. 
Направлений пакет документів містив: копію свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 19.04.2022 року; копію лікарського свідоцтва про смерть №28 від 15.04.2022 року; копію повідомлення про смерть №0501/13/34 від 15.04.2022 року; копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_5 від 146 від 10.06.2022 року; копію довідки про безпосередню участь в бойових діях ОСОБА_2 ; копію військового квитка; копію акту службового розслідування по факту смерті ОСОБА_2 ; копію витягу з наказу від 28.04.2022 року №449 про результати проведення службового розслідування.
Рішенням РВЛК, яке оформлено протоколом №519 засідання штатної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 року, з урахуванням вимог пункту 21.5 ґ) Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.20008 року за № 1109/15800) (із змінами та доповненнями) у визнанні причинного зв`язку атеросклеротичної хвороби серця і гострого порушення кровообігу, які призвели до смерті головного сержанта ОСОБА_2 , 1971 р.н., із захистом Батьківщини відмовлено.
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивачка звернулась до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що передумовою встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв військовослужбовців є певний алгоритм дій уповноваженого органу щодо вивчення наданих на розгляд комісії документів. При цьому, норми Положення №402 не встановлюють обов`язку комісії самостійно збирати та витребувати документи для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця.
Суд також зазначив, що позивачка не позбавлена права звернутися до ТЦК та СП з заявою про повторне  направлення до штатної ВЛК документів для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, з урахуванням довідки ВЛК від 11.03.2022 року та особової справи ОСОБА_2 ..
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі  Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
За правилами пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2011-ХІІ, дія цього Закону поширюється на: військовослужбовців, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Відповідно до положень частини 6 статті 18 Закону № 2011-XII, вдова (вдівець), батьки загиблого або померлого військовослужбовця, а також дружина (чоловік), у разі якщо вона (він) не взяла (не взяв) інший шлюб, та її (його) неповнолітні діти або повнолітні діти - особи з інвалідністю з дитинства, батьки військовослужбовця, який пропав безвісти під час проходження військової служби, мають право на пільги, передбачені цим Законом.
Наказом Міністерства Оборони України “Про затвердження Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України” від 14.08.2008  №402 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 р. за №1109/15800) затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі     Положення №402).
Відповідно до пункту 1.1. пункту 1 Розділу I Положення №402 (тут і далі - у редакції, яка була чинною на момент прийняття оскаржуваного рішення), військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 Розділу I цього Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються ВЛК, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до підпункту 2.2. пункту 2 Розділу I Положення №402, штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК); ВЛК регіону.
Відповідно до підпункту 2.4.5 до пункту 2 Розділу I Положення №402, ВЛК регіону, зокрема, має право: приймати постанови, а за необхідності переглядати свої постанови про причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та смерті у осіб, звільнених з військової служби, з військовою службою (крім постанов ЦВЛК).
Згідно з пунктом 20.1 глави 20 Розділу II Положення №402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.
Голова або члени ВЛК відповідають за прийняте рішення та видачу документів про встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв).
Постанови ВЛК згідно з цим Положенням розглядаються, затверджуються, контролюються, а за необхідності переглядаються відповідною штатною ВЛК (пункт 20.2).
Відповідно до пункту 20.7. глави 20  Розділу II Положення №402, постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення.
Порядок встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) у військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, які призвані на збори, та осіб, звільнених з військової служби, зі службою у Збройних Силах України, визначений у главі 21 Розділу II Положення №402.
Пунктом 21.9 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 передбачено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, особи, звільненої з військової служби, проводиться штатними ВЛК.
Згідно п.21.30 глави 21 Розділу ІІ Положення №402, Постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), що зумовило безпосередню, основну причину смерті, приймається в одному із формулювань, вказаних у     пунктах 21.5,     21.6     розділу II цього Положення, з обов`язковим додаванням перед словом “ТАК” або “НІ” слів “яке призвело до смерті, та причина смерті”.
У випадках коли причину смерті не встановлено, ВЛК приймає постанову про причинний зв`язок смерті військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби) з військовою службою, а у постанові про причинний зв`язок слова “Захворювання, поранення (травма, контузія, каліцтво), яке призвело до смерті, та причина смерті” не зазначаються.
За приписами  пункту 21.5. глави 21 Розділу ІІ Положення №402  постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях, зокрема:
ґ) “Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини”, якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Другої світової воєн, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції (операції об`єднаних сил) у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України, або коли захворювання, яке виникло до цього, у зазначені періоди служби досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, якщо вони етіопатогенетично дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання у період участі в бойових діях, зазначених в абзаці першому цього підпункту.
При цьому, пп.“а” п.21.5 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 передбачає, що “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Другої світової війни, участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Другої світової війни, при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції (операції об`єднаних сил), забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією проти України.
Постанова ВЛК у формулюванні “Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини” не приймається, якщо поранення (контузія, травма, каліцтво), у тому числі, що призвело до смерті військовослужбовця, є наслідком: вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення; вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
Відповідно до пункту 21.5. глави 21 Розділу ІІ Положення № 402, для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК разом із заявою військовослужбовця (члена сім`ї, батьків, утриманців загиблого (померлого) військовослужбовця) або разом із листом командира (начальника) військової частини (закладу, установи), ТЦК та СП надаються такі документи (копії документів):
довідка про проходження військової служби або копія посвідчення офіцера, генерала (військового квитка рядового, сержантського і старшинського складу);
довідка за формою, наведеною у Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, затвердженому Постановою КМУ від 20 серпня 2014 року №413 (за наявності);
медичні документи, які підтверджують початок розвитку, розвиток захворювання або одержання травми (поранення, контузії, каліцтва): медична книжка військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби), медичні карти стаціонарного (амбулаторного) хворого або витяги з них, довідки із закладів охорони здоров`я, свідоцтва про хворобу (довідки ВЛК), витяг із книги обліку хворих в амбулаторії під час первинного звернення по медичну допомогу;
довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення - для військовослужбовців, які одержали травму (поранення, контузію, каліцтво);
копія Акта проведення розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку (зникнення, смерті, аварії) за формою, наведеною у додатку 4 до Інструкції 332, копія Акта про нещасний випадок (зникнення, смерть) за формою, наведеною у додатку 5 до Інструкції 332 або копія акта розслідування авіаційної події та інциденту в авіації - у разі проведення відповідних розслідувань;
документи, у яких зазначено обставини загибелі (смерті) військовослужбовця (не менш як один з таких документів): витяг з іменного списку безповоротних втрат особового складу, наказ командира (начальника) військової частини, донесення про загибель (смерть), сповіщення (корінець сповіщення) на загиблого (померлого), захопленого в полон або заручником, а також інтернованого або зниклого безвісти військовослужбовця, постанова про закриття кримінального провадження (за наявності) - надаються у разі загибелі (смерті) військовослужбовця;
лікарське свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби);
свідоцтво про смерть - надається у разі загибелі (смерті) військовослужбовця (особи, звільненої з військової служби).
Штатною ВЛК враховуються: первинна медична картка, службова та медична характеристики, матеріали розслідування, дізнання або досудового слідства, атестації, архівні довідки, довідки про причину смерті, висновок судово-медичного експерта.
До вказаних документів особи, зазначені в абзаці першому цього пункту, за власним бажанням додають інші документи, які підтверджують причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті), з військовою службою.
Штатна ВЛК вивчає документи, за потреби уточнює інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), та в місячний строк із дня надходження документів приймає рішення щодо встановлення причинного зв`язку захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті)), з військовою службою, про що інформує військові частини (органи, підрозділи), ТЦК та СП, осіб, які звернулися до штатної ВЛК.
Як вбачається з матеріалів справи, рішення РВЛК, яке оформлено протоколом №519 засідання штатної військово-лікарської комісії від 06.02.2024 року, з урахуванням вимог пункту 21.5 ґ) Положення №402 у визнанні причинного зв`язку атеросклеротичної хвороби серця і гострого порушення кровообігу, які призвели до смерті головного сержанта ОСОБА_2 , 1971 р.н., із захистом Батьківщини відмовлено.
На думку апелянтки, відповідачем при ухвалення оскаржуваного рішення не розглядалися та не враховувалися довідка ВЛК №411034 від 11.03.2022 року та особова справа ОСОБА_2 , а відповідачем застосовано у протоколі №519 засідання штатної ВЛК від 06.02.2024 року підпункт «ґ»  пункту 21.5 Положення про військово-лікарську експертизу в ЗСУ у редакції на момент прийняття рішення, а не на момент смерті ОСОБА_2 .
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що 05.12.2023 року позивачка звернулася з заявою до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якій просила направити пакет документів щодо її батька головного сержанта в/ч НОМЕР_5 ОСОБА_2 на РВЛК для можливості переогляду причинно-наслідкового зв`язку його захворювання, яке призвело до смерті із захистом Батьківщини та просила взяти до уваги довідку про безпосередню участь у бойових діях, якої не  було на момент попереднього засідання РВЛК.
08.12.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_5 за вих. №1/308 направлено на адресу РВЛК документи на померлого головного сержанта ОСОБА_2 для повторного розгляду та встановлення причинного зв`язку смерті (гостре порушення кровообігу,  атеросклеротична хвороба серця), яка призвела до смерті, із захистом Батьківщини, з урахуванням довідки про безпосередню участь у бойових діях, якої не було на момент попереднього рішення засідання РВЛК, протокол № 995 від 11.07.2022 року. 
Направлений пакет документів містив: копію свідоцтва про смерть НОМЕР_4 від 19.04.2022 року; копію лікарського свідоцтва про смерть №28 від 15.04.2022 року; копію повідомлення про смерть №0501/13/34 від 15.04.2022 року; копію витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_5 від 146 від 10.06.2022 року; копію довідки про безпосередню участь в бойових діях ОСОБА_2 ; копію військового квитка; копію акту службового розслідування по факту смерті ОСОБА_2 ; копію витягу з наказу від 28.04.2022 року №449 про результати проведення службового розслідування.
З наведеного вбачається, що довідка ВЛК №411034 від 11.03.2022 року та особова справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 не направлялася.
При цьому, в заяві про повторне направлення документів для можливості переогляду причинно-наслідкового зв`язку захворювання, яке призвело до смерті, із захистом Батьківщини, позивачка не наполягала на направленні  до відповідача саме вказаної довідки ВЛК №411034 від 11.03.2022 року та особової справи ОСОБА_2 .
Як вбачається зі змісту протоколу №519 засідання РВЛК від 06.02.2024 року, при розгляді направлення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 08.12.2023 року №1/308 (з додатковими документами) з приводу зміни причинного зв`язку захворювання головного сержанта ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, і визначення із захистом Батьківщини, рішення приймалося на підставі документів, направлених ІНФОРМАЦІЯ_5 , запитів щодо уточнення інформації не направлялося.
Судом 1-ї інстанції вірно зауважено, що передумовою встановлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв військовослужбовців є певний алгоритм дій уповноваженого органу щодо вивчення наданих на розгляд комісії документів.
При цьому, у межах адміністративного процесу суд не вправі надавати оцінку професійним діям конкретних лікарів-членів ВЛК при застосуванні ними відповідних методів огляду, дослідження медичної документації, визначенні діагнозів та відповідності їх конкретній статті Розкладу хвороб, оскільки це потребує спеціальних знань у медичній галузі.
Надання оцінки діагнозу та або встановлення причин смерті, виходить за межі судового розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 806/526/16, 12.06.2020 у справі № 810/5009/18.
Відповідно до пункту 21.5. глави 21 Розділу ІІ Положення №402 документи для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК надаються  ТЦК та СП.
Так, штатна ВЛК може уточнювати інформацію про осіб, стосовно яких вони подані (надсилає необхідні запити тощо), але лише за потреби.
Норми Положення №402 не встановлюють обов`язку самостійно збирати  та витребувати документи для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця. 
Тобто, розшук певних документів, які надають право особі встановити бажаний причинний зв`язок, до обов`язків відповідача не входить.
Щодо доводів апелянта про застосування відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення положень  підпункт “ґ”  пункту 21.5 Положення №402 в редакції, чинній на момент прийняття рішення, а не в редакції чинній на момент смерті ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає наступне.
На момент смерті ОСОБА_2 (15.04.2022 року) Положення №402 діяло в редакції станом на 16.04.2021 року.
Так, підпункт «ґ»  пункту 21.5. глави 21 Розділу ІІ Положення №402, в редакції станом на 16.04.2021 року, передбачав: "Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини", якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, що входять до складу діючої армії, або коли захворювання, яке виникло до цього, у період служби у військових частинах і установах, які входять до складу діючої армії, досягло такого розвитку, що обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі й тимчасової) до військової служби.
Постанова в такому формулюванні приймається щодо військовослужбовців, які брали участь у бойових діях, зазначених у підпункті "а" цього пункту.
Зазначена постанова приймається також при хронічних повільно прогресуючих захворюваннях за наявності медичних документів, виданих у перші десять років після вибуття військовослужбовця з діючої армії або пізніше, але за даними за зазначені десять років, якщо вони дозволяють віднести або підтверджують початок захворювання на період перебування в діючій армії.
При цьому, пп.«а» п.21.5 глави 21 Розділу ІІ Положення №402 передбачав, що «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини» - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане під час захисту Батьківщини або виконання обов`язків військової служби під час служби у складі діючої армії і флоту у роки Громадянської війни, Великої Вітчизняної війни та війни з Японією (Другої світової війни), участі у бойових діях з розмінування боєприпасів часів Великої Вітчизняної війни (Другої світової війни), при безпосередній охороні державного кордону чи суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні у складі прикордонного наряду, екіпажу корабля (катера), екіпажу літака (вертольота) або під час проведення оперативно-розшукових заходів, або здійснення самостійно чи в складі підрозділу відбиття збройного нападу чи вторгнення на територію України військових груп і злочинних угруповань, а також під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
Наказом Міністерства оборони України 18 серпня 2023 року №490,  зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 серпня 2023 р. за №1467/40523, затверджено зміни до Положення №402. Цей наказ набирає чинності з дня його офіційного опублікування.
Абзац перший та третій  підпункту «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 були викладені в редакції наказу Міністерства оборони    №490 від 18.08.2023 року.
Підпункт «а» а пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення №402 був викладений  із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства оборони  №490 від 18.08.2023 року.    
Вказаний наказ набрав чинності 25.08.2023 року.
РВЛК при прийнятті оскаржуваного рішення від 06.02.2024 року керувалася редакцією Положення №402 станом 25.08.2023 року, чинною на момент його прийняття.
Аналізуючи питання застосування редакцій підпункту «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, суд врахував таке.
Згідно з положеннями ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до висновків щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, які викладені у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року №1-зп, від 9 лютого 1999 року №1-рп/99, від 5 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України також вбачається, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
У Рішенні Конституційного Суду України від 12.07.2019 №5-р(I)/2019 Конституційний Суд України висловив думку, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини).
Таким чином, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності.
Тобто, якщо публічно - правові відносини тривали станом на момент запровадження законодавцем іншого (нового) правового регулювання цих відносин і вони не припинились, або виникли після змін у законодавстві, то суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31 березня 2021 року у справі №803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 09 вересня 2020 року у справі №826/10971/16, від 24 січня 2023 року у справах №640/14816/20 та №600/5806/21-а, від 08 жовтня 2021 року у справі №240/19318/20, від 16 листопада 2021 року у справі №360/1406/20, від 01 грудня 2022 року у справі №640/7578/20, від 07 листопада 2023 року у справі №520/9778/19 та від 10 січня 2024 року у справі №380/13615/21.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що відповідач правомірно застосував редакцію підпункту «ґ» пункту 21.5 глави 21 розділу II Положення №402, чинну на момент прийняття ним оскаржуваного рішення.
Стосовно вимоги про зобов`язання РВЛК здійснити повторний аналіз документів з урахуванням довідки ВЛК від 11.03.2022 року та особової справи ОСОБА_2 , для визначення причинного зв`язку, які призвели до смерті головного сержанта ОСОБА_2 , відповідно до Положення №402 в редакції на час смерті ОСОБА_2 , колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 21.5. глави 21 Розділу ІІ Положення №402 документи для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті) військовослужбовця, до штатної ВЛК надаються  ТЦК та СП, зокрема, і за заявою членів сім`ї загиблого (померлого) військовослужбовця, які за власним бажанням додають інші документи, які підтверджують причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), у тому числі які призвели до загибелі (смерті), з військовою службою.
Довідка ВЛК № НОМЕР_6 від 11.03.2022 року та особова справи ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 до відповідача не направлялися, а тому підстави для зобов`язання РВЛК здійснити повторний аналіз документів з урахуванням вказаних довідки та особової справи ОСОБА_2 для визначення причинного зв`язку, які призвели до смерті, відсутні.
При цьому, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, позивачка не позбавлена права звернутися до ТЦК та СП з заявою про повторне  направлення до штатної ВЛК документів для прийняття постанови про причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті військовослужбовця, з урахуванням довідки  довідки ВЛК від 11.03.2022 року та особової справи ОСОБА_2 .
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 14 лютого 2025 року без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		А.Г. Федусик	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.І. Шляхтицький