ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року	Львів	Справа № 607/7464/25 пров. № А/857/19020/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         Присяжнюк М.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника адвоката Присяжнюк Мар`яни Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 28.04.2025р. про повернення позову представника адвоката Присяжнюк Мар`яни Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною і скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (суддя суду І інстанції: Якімець Т.І., час та місце постановлення ухвали суду першої інстанції: 28.04.2025р., м.Тернопіль; дата складання повної ухвали суду першої інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 28.04.2025р. повернуто в порядку п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовну заяву представника адвоката Присяжнюк М.О., діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправною і скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення (разом з доданими матеріалами) (а.с.20-22).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржила представник адвокат Присяжнюк М.О., діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , яка в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового повернення позовної заяви (а.с.24-26).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що на виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху представник позивача вжила всіх необхідних заходів для усунення недоліків: сплатила судовий збір, визначила підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду. Зокрема, причиною пропуску спірного строку було неотримання позивачем оскаржуваної постанови відповідача № 61/26; про наявність такої він дізнався лише 28.03.2025р. після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження.
За викладених обставин позивач не міг передбачити результати розгляду відповідачем справи про притягнення його до адміністративної відповідальності; на час розгляду справи 08.01.2025р. позивач знаходився у військовій частині, а з 13.02.2025р. перебуває на військовій службі.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 25.12.2024р. офіцером відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 старшим лейтенантом ОСОБА_2 складено відносно ОСОБА_1 протокол № 60/1347 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210-1 КУпАП (а.с.52).
На підставі вказаного протоколу 08.01.2025р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковником ОСОБА_3 винесено стосовно ОСОБА_1 постанову по справі про адміністративне правопорушення № 61/26 за ч.3 ст.210-1 КУпАП, якою накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.52-53).
При цьому, згідно вказаного протоколу розгляд справи мав відбутися о 11 год. 40 хв. 08.01.2025р., про що був повідомлений позивач; під час розгляду вказаного протоколу ОСОБА_1 був відсутній; докази своєчасного скерування та вручення йому спірної постанови відповідач не представив.

Постановляючи спірну ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , будучим ознайомленим із складеним протоколом, знав про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, однак не прибув до відповідача, будь-яких заходів щодо ознайомлення із спірною постановою від 08.01.2025р. не вчиняв.
Представник позивача звернувся до суду із розглядуваним позовом 07.04.2025р., тобто, із пропуском строку звернення до суду, визначеного ч.2 ст.286 КАС України; поважних причин вказаного пропуску представник позивача не навів.

Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення цього позову, виходячи з таких міркувань.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Реалізація порушеного чи оспорюваного права відбувається шляхом пред`явлення позову у формі позовної заяви до суду першої інстанції.

Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.

Питання залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.
Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

У статті 123 КАС України визначено наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду.
У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Системний аналіз положень ст.123 КАС України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви.
Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (ч.ч.3 і 4 ст.123 КАС України).

На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11.02.2021р. у справі № 140/2046/19, від 10.06.2020р. у справі № 620/1715/19, від 23.09.2020р. у справі № 640/5645/19, від 03.12.2020р. у справі № 817/660/18, від 17.03.2021р. у справі № 160/3092/20, від 18.03.2021р. у справі № 640/23204/19, від 20.04.2021р. у справі № 640/17351/19, від 14.07.2022р. у справі № 380/10649/21, від 09.06.2022р. у справі № 160/15960/20, від 05.05.2022р. у справі № 420/6134/21, від 31.10.2023р. у справі № 140/2568/22.

В розглядуваному випадку суд першої інстанції вжив заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням причин пропуску строку, що стверджується постановленою ухвалою від 11.04.2025р. про залишення позову без руху (а.с.9-11) та заявою представника позивача про усунення недоліків (а.с.13-16).

          Згідно поданої 18.04.2025р. заяви про усунення недоліків представник позивача наголосила на тому, що позивач не отримував в порядку ч.2 ст.286 КУпАП копії спірної постанови відповідача, фактично про наявність спірної постанови останній дізнався після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, на час прийняття спірної постанови позивач перебував у військовій частині, а з 13.02.2025р. перебуває на військовій службі (а.с.13-16).
          Така заява представника позивача розцінена судом як невиконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху, при цьому представник позивача фактично не усунула недоліки позовної заяви.

          Разом з тим, в основу висновків суду про відсутність поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду із розглядуваним позовом покладено те, що позивач, будучи ознайомленим із протоколом про адміністративне правопорушення, достовірно знав про час та місце розгляду відповідачем справи, на такий розгляд не з`явився, після розгляду справи не звертався до відповідача із заявою про надання копії постанови.
          Між тим, такі висновки не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

          Відповідно до ч.2 ст.286 КАС України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
          Згідно з приписами ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

          Згідно фактичних обставин справи спірна постанова винесена відповідачем 08.01.2025р. за відсутності позивача; докази скерування копії такої постанови на адресу позивача в матеріалах справи є відсутніми.
          Отже, відповідач не виконав вимоги ст.285 КУпАП і не скерував копію спірної постанови на адресу позивача.

          Враховуючи факт повідомлення позивача про час та місце розгляду відповідачем справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає, що за таких обставин ОСОБА_1 дійсно міг передбачати певні результати такого розгляду, які визначені ст.284 КУпАП, а саме винесення одну з таких постанов: про накладення адміністративного стягнення; про застосування заходів впливу, передбачених ст.24-1 КУпАП; про закриття справи.
          За таких умов обставини повідомлення позивача про розгляду справи можуть оцінюватися лише в розрізі сумлінності поведінки позивача, направленої із ознайомленням із результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

          Як слідує із долучених до позовної заяви додатків, з 07.01.2025р. позивач був відібраний кандидатом для проходження військової служби за контрактом, на час розгляду справи 08.01.2025р. перебував у Військовій частині НОМЕР_1 і проходив заходи з рекрутингу, відтак фізично прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 не міг.
          Окрім цього, починаючи з 13.02.2025р. солдат ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 (а.с.51).
          Поза сумнівом, зазначені обставини мали вплив на поведінку позивача після розгляду справи про адміністративне правопорушення, унеможливлювали своєчасне звернення до суду із розглядуваним позовом.

          На переконання колегія суддів, за таких обставин, які підтверджені документально, позивач пропустив строк звернення до суду із розглядуваним позовом через поважні причини.

Пунктом 1 ч.4 ст.169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху. Одночасно суд роз`яснює, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Тобто, позовна заява повертається при настанні таких взаємопов`язаних умов: 1) отримання адресатом ухвали суду; 2) неусунення недоліків, на які вказав суд; 3) закінчення встановленого судом строку для усунення недоліків позовної заяви.

          В розглядуваному випадку дії представника позивача розцінені судом як неусунення недоліків позовної заяви, яку залишено без руху.
          Разом з тим, на виконання вимог ухвали суду від 11.04.2025р. про залишення позовної заяви без руху представник позивача в установлений строк подала заяву про усунення недоліків, в якій навела додаткові обґрунтування своєї позиції щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, представила платіжний документ про сплату судового збору.

Окрім цього, положення КАС України однозначно закріплюють, що у випадку встановлення судом факту пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, такій особі гарантується надання часу для подання заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом із наданням доказів поважності причин його пропуску. При цьому, забезпечення реалізації такого права не залежить від інстанції суду, який виявив факт пропуску строку, оскільки такий факт може бути виявлений не лише до відкриття провадження у справі, але й на більш пізніх стадіях судового процесу.
Колегія суддів вважає, що питання причин пропуску строку звернення до суду з позовом, у випадку, коли суд встановив, що такий пропущено позивачем, в обов`язковому порядку має бути з`ясовано судом. У будь-якому випадку позивач має бути обізнаний про виникнення у суду питання щодо дотримання ним строку звернення до суду з позовом задля забезпечення реальної можливості спростувати факт пропуску строку або довести наявність підстав для його поновлення.
Таким чином, виносячи ухвалу від 11.04.2025р. про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції вжив заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку із зазначенням інших причин пропуску строку. 
Якщо ж сторона позивача настоює на своїй позиції поважності причин пропуску строку, наводить додаткові аргументи, які в установлений строк подає суду на виконання ухвали про залишення позову без руху, то такі дії не можна вважати як неусунення недоліків позовної заяви, при цьому суд повинен надати оцінку таким доводам, визнавши поважними або неповажними викладені причини.

В розглядуваному випадку ключове значення мали причини пропуску строку звернення до суду; в разі визнання судом неповажними таких причин процесуальний закон визначає таку підставу для повернення позовної заяви як п.9 ч.4 ст.169 КАС України (у випадках, передбачених ч.2 ст.123 КАС України).
          Отже, правова підстава для повернення позовної заяви в цьому випадку (п.1 ч.4 ст.169 КАС України) визначена судом першої інстанції помилково.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що за наведених умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для повернення позовної заяви представника адвоката Присяжнюк М.О., діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на підставі п.1 ч.4 ст.169 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є помилковою, а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Додатково колегія суддів звертає увагу на те, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи (рішення ЄСПЛ «Іліан проти Туреччини»).
Крім цього, у низці рішень ЄСПЛ, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.
У справі «Bellet v. France» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
ЄСПЛ у своєму рішенні «Мушта проти України» від 18.11.2010р. (Заява № 8863/06) підкреслив, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви, яка стосується притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності і накладення штрафу, в розглядуваному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя.

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до помилкового повернення позовної заяви, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

          Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.п.1, 4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу представника адвоката Присяжнюк Мар`яни Олександрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 28.04.2025р. про повернення позовної заяви в адміністративній справі № 607/7464/25 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	

Дата складання повного судового рішення: 09.06.2025р.