ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2025 р. 	Справа № 440/2800/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: Любчич Л.В. ,  Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025, головуючий суддя І інстанції: М.В. Довгопол, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі №440/2800/24
за позовом  ОСОБА_1  
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100 000 гривень, за період з 08.01.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100000 гривень, за період з 08.01.2023 до дати набрання рішенням суду законної сили, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100 000 гривень, за період з 08.05.2023 по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100000 гривень, за період з 08.05.2023 року по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 та прийняти рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідно до п. 2 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о “Виписка із медичної карги амбулаторного (стаціонарного) хворого”, форма № 027/о заповнюється лікарями закладів охорони здоров`я, які надають амбулаторно-поліклінічну допомогу, при направленні хворого на консультацію в інші заклади охорони здоров`я, на стаціонарне лікування та лікарями стаціонарів при виписці або у випадку смерті хворого. Вважає, що первинна облікова документація не являється рішенням (постановою) військово-лікарської комісії щодо продовження строку стаціонарного лікування. З огляду на відсутність у відповідача висновків військово-лікарської комісії, які б підтверджували необхідність продовження лікування позивача, у період з 08.05.2023 по 05.12.2023, а також ненадання документів, якими підтверджується необхідність направлення позивача на лікування за кордон у період з 06.12.2023 по 03.11.2024 відповідач був позбавлений правових підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди у зазначені періоди (неможливості включення позивача до наказів на виплату грошового забезпечення та додаткової винагороди). 04.11.2024 позивачем були подані документи до військової частини НОМЕР_1 , про те, що він знаходиться на лікуванні за кордоном і відповідачем було здійснено нарахування грошового забезпечення та додаткової винагороди позивачу за період його лікування за кордоном з 06.12.2023 по 05.12.2024, що становить 12 місяців поспіль, а Військовою частиною НОМЕР_2 , у якій Військова частина НОМЕР_1 перебуває на фінансовому забезпеченні, були здійснені відповідні виплати. Отже, чинним законодавством станом па 08.05.2023 вимагалось для виплати додаткової винагороди обов`язкової наявності рішення (постанови) ВЛК про необхідність продовження строку безперервного лікування позивача після 4 місяців і станом на 05.12.2024 законодавство обмежує строк перебування позивача на лікуванні за кордоном, яке не може перевищувати 12 місяців поспіль.
Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів вислухавши суддю доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, дослідивши письмові докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідачем оскаржується рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Отже, в межах розгляду цієї справи судом апеляційної інстанції надається правова оцінка висновкам суду в оскаржуваній частині позовних вимог.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що Відповідно до витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.04.2022 №8 нижчепойменованих осіб офіцерського складу на підставі Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» з 10 квітня 2022 року вирішено прийняти на військову службу до Збройних Сил України, зарахувати до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , на всі види забезпечення та призначити, зокрема, молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , командиром 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .
Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.04.2022 №20 відповідно до бойового розпорядження командира ОТУ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » №50т/с від 25.04.2022 року та бойового розпорядження командира НОМЕР_3 обр ТрО №121 від 25.04.2022 року (378 ДСК) вирішено вважати, що особовий склад військової частини НОМЕР_1 (32 осб) прибув до району ведення бойових дій та приступив до виконання бойових завдань в складі, зокрема, командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 молодший лейтенант ОСОБА_1 .
Відповідно до витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 08.01.2023 №7 нижчепойменованих військовослужбовців звільнено від виконання службових обов`язків у зв`язку з госпіталізацією, в тому числі, командира 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_2 , в зв`язку з госпіталізацією до комунального некомерційного підприємства «Куп`янська центральна міська лікарня» 08 січня 2023.
Згідно витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2023 №153, за результатами проведеного службового розслідування наказано вважати, що лейтенант ОСОБА_1 , командир 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , виконуючи обов`язки військової служби, залишився вірним військовій присязі, у бою за нашу Батьківщину, виявивши стійкість і мужність, отримав поранення 08.01.2023 року під час виконання бойового завдання в районі проведення бойових дій по захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Харківської області у населеному пункті Дворічне, Куп`янського району.
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2023 №539 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) лейтенант ОСОБА_1 08.01.2023 року отримав: МВТ. Комбінована травма. Струс головного мозку. Поєднане вогнепальне осколкове поранення тазу, кінцівок. Множинні сліпі та наскрізні поранення м`яких тканин лівого плеча, обох предпліч, лівої кисті, лівого стегна, лівої гомілки, правої стопи. Сліпі та наскрізні множинні поранення ділянки правого ліктьового суглобу з крайовим переломом внутрішнього виростку правої плечової кістки. Сліпі та наскрізні множинні поранення правої кисті з переломом човноподібної кістки, основи І п`ясної кістки, середньої фаланги ІІІ пальця. Наскрізне поранення в/3 лівого стегна з багатоуламковим черезвертлюговим переломом стегнової кістки, дефектом м`яких тканин та відмороженням ІІІ ст., ділянки лівої сідниці. Сліпе проникаюче поранення правого колінного суглобу з дирчастим переломом медіального виростку правої стегнової кістки. Відмороження пальців обох кистей ІІ, ІІІ, IV ст., Травматичний шок І-ІІ ст. За обставин: у ході проведення службового розслідування було встановлено, що під час виконання бойових завдань 08.01.2023 року, а саме: захисту Батьківщини від агресії з боку окупаційних військ російської федерації, лейтенант ОСОБА_1 отримав поранення в населеному пункті АДРЕСА_1 та був евакуйований силами медичної служби батальйону, військової частини НОМЕР_1 . Військовослужбовець перебував у засобах індивідуального захисту. Травми отримані військовослужбовцем під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язані з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчиненням ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.
Судом з матеріалів справи встановлено, що після отриманого поранення позивач перебував на стаціонарному лікуванні у медичних закладах:
- з 08.01.2023 по 21.01.2023 у військово-медичному клінічному центрі Північного регіону м. Харків, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №311;
- з 21.01.2023 по 01.05.2023 у КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава, що підтверджується випискою із медичної картки стаціонарного хворого №2027;
- з 01.05.2023 по 22.05.2023 у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського Полтавської Обласної Ради» м. Полтава, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №13216;
- з 22.05.2023 по 24.05.2023 у КП «Полтавська обласна клінічна лікарня ім. М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №1721;
- з 24.05.2023 по 01.06.2023 у КП «ПОКЛ імені М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №15834;
- з 01.06.2023 по 09.06.2023 у КП «ПОКЛ ім. М.В. Скліфосовського ПОР» м. Полтава, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №16715;
- з 09.06.2023 по 14.10.2023 у комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська лікарня №8» м. Київ, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №12079;
- з 14.10.2023 по 22.11.2023 у Головному військовому клінічному госпіталі м. Київ, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №13837;
- з 22.11.2023 ОСОБА_1 переведено для подальшого лікування за кордон, що підтверджується перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №3847;
- з 06.12.2023 ОСОБА_1 прибув до Нідерландів та отримує лікування в Університетській лікарні Радбуда через травматичні ушкодження лівого стегна, правого ліктя та рук, клінічне лікування та реабілітація у закладі триватиме щонайменше до 31.03.2025, що підтверджується листом полковника Вінсент Штірлера, військового травматолога.
Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», збільшеної до 100 000 гривень, за період з 08.01.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, звернувся до суду з позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” збільшеної до 100 000 гривень, за період з 08.05.2023 по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” збільшеної до 100000 гривень, за період з 08.05.2023 року по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статей 17, 46 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За змістом статей 17, 65 Конституції України громадяни України, які захищають Вітчизну, незалежність та територіальну цілісність України, виконують конституційно значущі функції. Тож держава повинна надавати їм і членам їхніх сімей особливий статус та забезпечувати їх додатковими гарантіями соціального захисту відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Щодо осіб, на яких покладено обов`язок захищати Україну, її незалежність та територіальну цілісність, та членів їхніх сімей ч. 5 ст. 17 Конституції України передбачено особливий соціальний захист, який не обмежено умовами й рівнем, визначеними ст. 46 Конституції України (абз. 2, 3 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 18 грудня 2018 р. № 12-р/2018).
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" військова служба правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) - спеціальне правоохоронне формування у складі Збройних Сил України, призначене для забезпечення правопорядку і військової дисципліни серед військовослужбовців Збройних Сил України у місцях дислокації військових частин, у військових навчальних закладах, установах та організаціях (далі - військові частини), військових містечках, на вулицях і в громадських місцях; для запобігання кримінальним та іншим правопорушенням у Збройних Силах України, їх припинення; для захисту життя, здоров`я, прав і законних інтересів військовослужбовців, військовозобов`язаних під час проходження ними зборів, працівників Збройних Сил України, а також для захисту майна Збройних Сил України від розкрадання та інших протиправних посягань, а так само для участі у протидії диверсійним проявам і терористичним актам на військових об`єктах.
За приписами ч. 3 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України фінансування Служби правопорядку здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, які виділяються на утримання Збройних Сил України і передбачаються у кошторисі Міністерства оборони України окремим рядком.
Згідно з ч. 4 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" Служба правопорядку створюється на базі відповідних структурних підрозділів і служб Міністерства оборони України, функції яких цим Законом покладені на Службу правопорядку.
Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" служба правопорядку складається з: 1) органів управління: Головного управління Служби правопорядку Збройних Сил України; Центрального управління Служби правопорядку по місту Києву і Київській області та територіальних управлінь Служби правопорядку; зональних відділів (відділень) Служби правопорядку; 2) підрозділів Служби правопорядку: охорони військових об`єктів; патрульно-постової служби; безпеки дорожнього руху; спеціального призначення; 3) ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно зі ст. 13 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" порядок і строки проходження військової служби військовослужбовцями Служби правопорядку, присвоєння їм військових звань та звільнення їх з військової служби визначаються відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", відповідних положень про проходження військової служби.
Відповідно до ст. 14 Закону України "Про військову службу правопорядку у Збройних Силах України" соціальний і правовий захист військовослужбовців Служби правопорядку та членів їх сімей здійснюється відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", інших нормативно-правових актів.
Соціальний захист працівників Служби правопорядку забезпечується відповідно до законодавства про працю, інших нормативно-правових актів.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнято Постанову № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану".
Відповідно до п. 1 на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Правовий механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам регламентує Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений Наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року № 260 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197 (далі за текстом - Порядок № 260).
Відповідно до п. 2 розділу І "Загальні Положення" Порядку № 260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Відповідно до п. 8 Розділу І "Загальні положення" Порядку № 260 грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Відповідно до п. 17 Розділу І "Загальні положення" Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Порядок та умови виплати зазначеної винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою № 248/1298 від 25.03.2022.
Пунктом 2 вказаного рішення визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100 000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Пунктом 3 передбачено, що про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку командира військової частини (установи), до якої відряджений військовослужбовець.
В подальшому, 23.06.2022 Міністром оборони України з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, прийнято рішення № 912/з/29 (далі за текстом - Рішення № 912/з/29).
Так, згідно з пунктом 1 Рішення № 912/з/29 під терміном "безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи в районах у період здійснення зазначених заходів" (далі - бойові дії або заходи ) слід розуміти виконання військовослужбовцем бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка (який) веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угрупувань військ (сил) Сил Оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України) в районі ведення воєнних (бойових) дій.
За приписами пункту 2 Рішення № 912/з/29 на період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах 100 000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах).
За приписами пункту 5 Рішення № 912/з/29 виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (далі військові частини) - особовому складу військової частини. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100 000 гривень за місяць обов`язково зазначати підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 3 до цього доручення).
Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів (пункт 6 Рішення № 912/з/29).
01 квітня 2022 року Постановою Кабінету Міністрів України № 400 внесено зміни до зазначеної Постанови № 168, згідно з якими до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2022 року № 400 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168» ця постанова набирає чинності з дня її опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Отже, особи, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого) або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії включаються до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень.
Спір у цій справі стосується з`ясування обставин не/правомірності дій військової частини щодо нарахування та виплати не у повному обсязі позивачу додаткової винагороди збільшеної до 100000 гривень, передбаченої пунктом 1 Постанови №168, за період перебування його на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням.
З аналізу наведених норм Постанови №168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100 000 гривень винагорода.
Судовим розглядом встановлено, що лейтенант ОСОБА_1 08.01.2023 року отримав травму під час виконання ним обов`язків військової служби при захисті Батьківщини, не пов`язану з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення, та не є наслідком вчиненням ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, що підтверджено довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2023 №539 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва).
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії “Головного військового клінічного госпіталю” від 11.10.2023 №19164, за наказом МОЗ від 04.07.2007 №370 поранення класифікується як тяжка травма.
У зв`язку з отриманим пораненням позивач вибув на лікування у січні 2023 року та з 08.01.2023 по теперішній час безперервно перебуває на стаціонарному лікуванні у медичних закладах.
Згідно виписок із медичної карти № 311, № 2027, №13216, №15834, №12079, №13837, перевідних епікризів із медичної карти №1721, №3847 позивач проходив стаціонарне лікування у медичних закладах України з 08.01.2023 по 22.11.2023, при цьому всі ці документи містять висновки лікувальних закладів щодо направлення позивача у інші лікувальні заклади для продовження ним лікування та реабілітації.
Колегія суддів наголошує, як зазначено вище Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
З 22.11.2023 ОСОБА_1 переведено для подальшого лікування за кордон згідно з перевідним епікризом із медичної карти стаціонарного хворого №3847, а з 06.12.2023 ОСОБА_1 прибув до Нідерландів та отримує лікування в Університетській лікарні Радбуда яке триватиме щонайменше до 31.03.2025.
Отже, суд першої інстанції вірно зазначив, що для виплати позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я України та закордонних медичних закладах, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, починаючи з 08.01.2023, наявні усі необхідні умови, передбачені чинним законодавством, а відтак позивач має право на отримання такої додаткової винагороди.
Так, згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.05.2023 №486 “Про виплату додаткової винагороди за квітень 2023 року”, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року №44 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 року №5718/з, вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), відповідно до додатку 4 до цього наказу. Відповідно до Додатку №4 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 травня 2023 року №486 лейтенанту ОСОБА_1 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 08.01.2023 по 30.04.2023.
Відповідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01.06.2023 №628 “Про виплату додаткової винагороди за травень 2023 року” відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (зі змінами), наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 року №44 та на підставі окремого доручення Міністра оборони України від 06.03.2023 року №5718/з, вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), відповідно до додатку 4 до цього наказу /том 1 а.с. 148/. Відповідно до Додатку №4 до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01 червня 2023 року №628 лейтенанту ОСОБА_1 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 01.05.2023 по 07.05.2023.
Таким чином, наказами Військової частини НОМЕР_1 передбачено виплату позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період з 08.01.2023 по 07.05.2023.
Довідкою про доходи за 2023 рік від 04.06.2024 №912/1777 підтверджується нарахування та виплата ОСОБА_1 додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн за вказаний період, у тому числі: за січень 2023 року в розмірі 70000 грн; за лютий 2023 року в розмірі 100000 грн; за березень 2023 року в розмірі 100000 грн; за квітень 2023 року в розмірі 100000 грн; за травень 2023 року в розмірі 22580,65 грн. Із виписки з банківського рахунку позивача вбачається, що позивачу надійшли, зокрема, такі виплати від ІНФОРМАЦІЯ_3 – 348880,12 грн - 24.05.2023, 22241,94 грн – 22.06.2023, а ще 11.02.2023 – 47852,12 грн, що, за твердженням відповідача, не спростованим позивачем, є коштами додаткової винагороди.
Згідно витягу із наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 04.11.2024 №999 “Про виплату додаткової винагороди за жовтень 2024 року”, вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), відповідно до додатку 4 до цього наказу. Відповідно до додатку 4 до наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.11.2024 №999 старшому лейтенанту ОСОБА_1 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 06.12.2023 по 31.10.2024.
Відповідно до витягу із наказу Командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 04.12.2024 №1091 "Про виплату додаткової винагороди за листопад 2024 року" вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), відповідно до додатку 4 до цього наказу. Відповідно до додатку 4 до наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024 №1091 старшому лейтенанту ОСОБА_1 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 01.11.2024 по 30.11.2024.
Крім того, згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно господарської діяльності) від 04.01.2025 №11 "Про виплату додаткової винагороди за грудень 2024 року" вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом), відповідно до додатку 4 до цього наказу. Відповідно до додатку 4 до наказу військової частини НОМЕР_1 від 04.12.2024 №1091 старшому лейтенанту ОСОБА_1 вирішено виплатити додаткову винагороду в розмірі 100000 грн. 00 коп. військовослужбовцям за час лікування, у зв`язку із отриманням поранення (контузією, травмою, каліцтвом) за період з 01.12.2024 по 05.12.2024.
Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 нарахована зарплата в т.ч. у натуральній формі (грн.): за грудень 2023 року в розмірі 105746,19 грн; за січень 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за лютий 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за березень 2024 року в розмірі 152164,00 грн; за квітень 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за травень 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за червень 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за липень 2024 року в розмірі 126082,00 грн; за серпень 2024 року в розмірі 127212,20 грн; за вересень 2024 року в розмірі 126212,20 грн; за жовтень 2024 року в розмірі 126212,20 грн; всього – 1394038,79 грн. У вказаній довідці зазначено, що загальна сума доходу за період з 06.12.2023 по 31.10.2024 за винятком аліментів, становить один мільйон триста дев`яносто чотири тисячі тридцять вісім грн. 79 коп. в т.ч. виплачено: 29.03.2024 – грошову допомогу на оздоровлення в сумі 26082,00 грн., 12.09.2024 – одноразову грошову допомогу до дня Незалежності в сумі 1000,00 грн., 15.11.2024 – грошове забезпечення з 06.12.2023 по 30.10.2024 в сумі 283085,82 грн., 23.11.2024 – додаткову винагороду з 06.12.2023 по 30.10.2024 в сумі 1083870,97 грн.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт нарахування та виплата позивачеві додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період з 06.12.2023 по 05.12.2024.
Водночас, колегія суддів звертає увагу, що за період з 08.05.2023 по 05.12.2023 додаткова винагорода, збільшена до 100 000 грн, позивачу не нараховувалася та не виплачувалася, накази щодо виплати додаткової винагороди позивачу за вказаний період Військовою частиною НОМЕР_1 не приймалися.
Як встановлено судом раніше, у період з 08.05.2023 по 05.12.2023 позивач у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, перебував на стаціонарному лікуванні у різних медичних закладах, а відтак набув право на отримання додаткової винагороди у розмірі 100000 грн.
Доводи апелянта про те, що з 08.05.2023 по 05.12.2023 були відсутні рішення (постанови) ВЛК про продовження подальшого лікування, колегія суддів вважає необґрунтованими, адже для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, необхідно встановлення двох умов, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Отже, виплата додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, здійснюється особам, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, тоді як виплата такої додаткової винагороди особам, які перебувають у відпустці, здійснюється за умови, якщо така відпустка надана для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
В матеріалах справи відсутні відомості, що ОСОБА_1 перебував у відпустці для лікування після тяжкого поранення.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що не здійснивши нарахування та виплату позивачу додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн, за період з 08.05.2023 по 05.12.2023, відповідач допустив протиправну бездіяльність.
Частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно з Рішенням ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyyv. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З огляду на те, що судом апеляційної інстанції підтверджено висновок суду першої інстанції щодо визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100 000 гривень, за період з 08.05.2023 по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити військовослужбовцю ОСОБА_1 додаткову грошову винагороду, передбачену Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» збільшеної до 100000 гривень, за період з 08.05.2023 року по 05.12.2023, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Стосовно пропуску, на думку апелянта, позивачем строку звернення з даним позовом до суду та залишення адміністративного позову без розгляду, колегія суддів зазначає наступне.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Частина 2 статті 233 Кодексу законів про працю України «Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів» у редакції до 19.07.2022 передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Разом з тим, Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022 №2352-IX внесено зміни до статті 233 Кодексу законів про працю України та викладено її в такій редакції: «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті».
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-IX набув чинності 19.07.2022.
Отже, редакція статті 233 Кодексу законів про працю України, яка раніше не обмежувала строком звернення до суду з питань оплати праці, втратила чинність з 19.07.2022 року.
Водночас, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту першого глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Таким чином, строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України, підлягають застосуванню з 01.07.2023.
Аналогічний правовий висновок викладений у рішенні Верховного Суду від 06.04.2023 у справі №260/3564/22 та від 19.01.2023 у справі №460/17052/21.
Разом з цим, колегія суддів враховує постанову Верховного Суду від 27.04.2023 у справі №420/14777/22, в якій суд касаційної інстанції висновував про таке: «…на момент звільнення позивача з військової служби, 14.07.2021, частина другої статті 233 Кодексу законів про працю України діяла в редакції, якою строк звернення працівника до суду з позовом про стягнення належної йому при звільненні заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці не обмежувався будь-яким строком.».
Правову позицію з приводу того, яка саме редакція статті 233 Кодексу законів про працю України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, викладено зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.11.2023 у справі №160/759/23, від 20.11.2023 у справі №160/5468/23, від 27.04.2023 у справі №420/14777/22, від 19.01.2023 у справі №460/17052/21, від 27.04.2023 у справі №300/4201/22, від 28.09.2023 у справі №140/2168/23, від 18.10.2023 у справі №380/14605/22.
З огляду на правові позиції Конституційного Суду України щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, Верховний Суд дійшов висновку про поширення дії статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.01.2022 №2352-IX тільки на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Судова колегія звертає увагу на те, що питанню дотримання позивачем строків звернення до суду з позовом надано правову оцінку в ухвалі суду першої інстанції від 26.03.2024, якою клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом.
Вирішуючи питання поновлення строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу, що позивач проходив стаціонарне лікування з 08.01.2023 по 21.01.2023 (виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №311), з 24.05.2023 по 01.06.2023 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №15834), з 01.06.2023 по 09.06.2023 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 16715), з 09.06.2023 по 14.10.2023 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 12079), з 14.10.2023 по 22.11.2023 (виписка із медичної карти стаціонарного хворого № 13837), з 22.11.2023 по теперішній час (Етапний епікриз із медичної карти стаціонарного хворого № 2027, згідно з яким пацієнт переводиться для подальшого лікування за кордон).
За наведених обставин, причини пропуску позивачем строку звернення до суду є поважними і свідчать про існування об`єктивних перешкод, які не залежали від волі позивача, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та првомірного висновку щодо поновлення позивачу строку звернення з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору та дослухався до усіх аргументів сторін, які здатні вплинути на результат вирішення спору.
Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі Серявін та інші проти України зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі Трофимчук проти України ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Деякі аргументи не можуть бути підставою для надання детальної відповіді на такі доводи.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у цьому судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків рішення суду першої інстанції не спростовують.
За правилами частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та свідчать про незгоду із правовою оцінкою суду першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.
Таким чином, колегія суддів, згідно ст. 316 КАС України вирішила залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 по справі №440/2800/24 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін 	
Судді	   	Л.В. Любчич    О.В. Присяжнюк