ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2713/25 Справа № 241/773/15-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О. О. Суддя у 2-й інстанції - Гапонов А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       08 квітня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

Головуючого судді-доповідача Гапонова А.В.
суддів Новікової Г.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Гречишникової О.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,
- за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_3 ,
на рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року, -
В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ
У провадженні Ленінського районного суду міста Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», що є правонаступником ПАТ «Всеукраїнський Банк Розвитку» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач заявив вимоги про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів у розмірі 169 236,86 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ
Рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованість за кредитним договором № IKAPUG.137801.001 від 19.06.2013 року у розмірі 162980,96 гривень.
В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по комісії у розмірі 6 255,90 гривень, відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
20.12.2024 року від  ОСОБА_2 , в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_3  надійшла апеляційна скарга, в якій ставиться вимога про скасування рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, в частині відмовлених позовних вимог залишити без змін.
В обґрунтуванні доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не встановлено факту надіслання будь-яких письмових вимог поручителю з пропозицією сплатити борг у якомусь конкретному розмірі. Також не встановлено, що поручитель відмовився від отримання такого листа чи відсутній за вказаною адресою.
Позивачем не було подано жодного бухгалтерського документу, в тому числі виписку по кредитному рахунку, або первинні документи, що позбавляє суд та
сторони по справі можливості встановити дійсний розмір заборгованості, з чого вона складається (тіло, проценти, неустойка), встановити рух коштів та дату припинення виплати кредиту.

АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст.360 ЦПК України не надходило. 

В АПЕЛЯЦІЙНОМУ СУДІ
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» Гончаренко І.О., яка взяла участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.
Інші учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи (том 2, а.с. 88 - 90), у судове засідання не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах апеляційного оскарження, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи:

19 червня 2013 року між ПАТ «ВБР», правонаступником якого є ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IKAPUG.137801.001 від 19.06.2013року.
Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 кредитного договору Банк зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит розмірі 148 950,00 гривень (сто сорок вісім тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень з метою придбання позичальником автомобіля) строком до 18.06.2018 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі - 15,50 % річних.
За п. 1.6. кредитного договору позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів в розмірі 0,30 % від суми кредиту по договору.
Відповідно до п.п. 1.7,1.8 кредитного договору кредит надається позичальнику на придбання авто марки SKODA модель SUPERB2009 р. Банк відкриває позичальнику рахунок для погашення кредиту.
У п. 2.4. Кредитного договору зазначено, що період сплати кредиту, комісії та процентів з 1-го по 10-е число кожного місяця, починаючи з наступного місяця після дати підписання цього договору. При несплаті комісії та відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.
Відповідач ОСОБА_4 , відповідно до п. 2.5 Кредитного договору, зобов`язалася щомісячно, в період сплати передбачений кредитним договором, надавати Банку кошт (щомісячний платіж) для погашення заборгованості у розмірі встановленого графіком погашення.
За п. 3.2, 3.2.1., 3.2.2 Кредитного договору зобов`язався відкрити для обслуговування кредиту рахунок, зазначений в п. 1.8. В термін до 5(п`яти) банківських днів з дати отримання Банком заяви позичальника про перерахування кредиту на поточний рахунок вказаний позичальником на підставі його письмової заяви перерахувати кошти.
Згідно з п. 6.1. Кредитного договору, за порушення строків погашення заборгованості за користування кредитом Банк нараховує Позичальнику відсотки в розмірі 31,0% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором   від 19.06.2013р. між Публічним акціонерним товариством "ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ" та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 19.06.2013р. укладено Договір поруки №РХ029031.137846.001.
Згідно п. 1 Договору ОСОБА_5 поручився перед ПАТ «ВБР» за виконання відповідачем ОСОБА_6 зобов`язань за вищевказаним Кредитним договором.
Відповідно до п. 2 Договору поруки поручитель ОСОБА_5 відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і відповідач ОСОБА_4 , включаючи сплату Кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
Згідно п. 6. договору поруки у випадку невиконання відповідачем ОСОБА_6 будь-якого зобов`язання за кредитним договором, відповідачі відповідають перед Позивачем як солідарні боржники.
Банк виконав свої обов`язки згідно умов Кредитного договору   від 19.06.2013р. у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_4 свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, не виконувала. З 12.10.2013р. припинила погашати основний борг, сплату процентів.
Станом на 05.02.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_7 по Кредитному договору від 19.06.2013 року становить 169 236,86 гривень ( сто шістдесят дев`ять тисяч двісті тридцять шість гривень 86 копійок), а саме: - поточна заборгованість по тілу кредиту - 109 103,43 гривень (сто дев`ять тисяч сто три гривні 43 копійок ); - прострочена заборгованість по тілу кредиту - 25 484,14 гривень (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 14 копійки); - поточна заборгованість за процентами - 1 654,93 гривень (одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири гривні 93 копійки); - прострочена заборгованість за процентами - 23 551,21 гривень (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят одна гривня 21   коп.); - заборгованість по комісії - 6 255,90 гривень ( шість тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 90 копійок); пеня -   3187,25 гривень (три тисячі сто вісімдесят сім гривень 25 копійок).
Виходячи з вищезазначеного, суд дійшов висновку, що положення п. 1.6. кредитного договору № IKAPUG.137801.001 від 19.06.2013 року, відповідно до якого позичальник сплачує банку комісію за надання кредитних ресурсів в розмірі 0,30 % від суми кредиту по договору суперечать положенням статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по комісії у розмірі 6 255,90 гривень задоволенню не підлягають.
Для визначення заборгованості за кредитом судом було ретельно вивчено розрахунок такої заборгованості, який було надано позивачем. Даний розрахунок узгоджується з позовними вимогами та іншими матеріалами справи. Контррозрахунку, який би спростував розрахунок позивача, відповідачами суду не надано, тому суд при вирішенні спору по суті приймає до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором, який було долучено до заперечень на заяву про перегляд заочного рішення, з визначенням заборгованості станом 05.02.2015 року.
Оцінивши в сукупності надані докази, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 отримала кредитні кошти, користувалася ними, однак не виконала грошового зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по кредитному договору у розмірі 162 980,96 гривень (сто шістдесят дві тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень 96 копійок), а саме: - поточна заборгованість по тілу кредиту - 109 103,43 гривень (сто дев`ять тисяч сто три гривні 43 копійок ); - прострочена заборгованість по тілу кредиту - 25 484,14 гривень (двадцять п`ять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 14 копійки); - поточна заборгованість за процентами - 1 654,93 гривень (одна тисяча шістсот п`ятдесят чотири гривні 93 копійки); - прострочена заборгованість за процентами - 23 551,21 гривень (двадцять три тисячі п`ятсот п`ятдесят одна гривня 21   коп.); пеня - 3187,25 гривень (три тисячі сто вісімдесят сім гривень 25 копійок).
На підставі наведеного суд дійшов висновку, що у даному випадку має місце порушення прав позивача, яке полягає у неналежному виконанні відповідачами ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , як поручителя, своїх зобов`язань щодо погашення заборгованості, а тому з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ», який є правонаступником ПАТ «ВБР», солідарно заборгованість по вищевказаному кредитному договору, яка становить 162980,96 гривень, внаслідок чого суд частково задовольняє позов останнього до відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_9 про стягнення заборгованості за кредитним договором .
При цьому суд при вирішенні спору по суті відхиляє позицію відповідача ОСОБА_9 та його представника адвоката Жуковської М.В. щодо недотримання позивачем порядку надіслання поручителю досудової вимоги, відсутності відповідальності поручителя, незгоди відповідача з сукупною вартістю кредиту, нарахування неустойки, ненадання виписки по рахунках, застосування строків позовної давності, як на підстави відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного.
У висновках Верховного Суду України, викладених у постановах від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14, від 16 березня 2016 року у справі № 6 1301цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист. Таким чином, направлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту стосується загального порядку досудового врегулювання цих спорів.
Виходячи з правових висновків ВСУ, ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ»,» вважає направлення повідомлення (вимоги) банку є правом, а не обов`язком банку, і не здійснення банком цього права не позбавляє його права на дострокове стягнення заборгованості на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.
Відповідно до п. 1 договору поруки, предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, укладеним між кредитором та боржником.
Відповідно до п. 2 поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Відповідно до п. 13 договору, цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання зобов`язань за Кредитним договором
Відповідно до п. 14 договору, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором. При укладанні та підписанні договору поруки, ОСОБА_2 зі всіма його умовами був ознайомлений про, що свідчить його особистий підпис на договорі поруки.
Виходячи з вищевикладеного, поручитель надав свою особисту згоду на надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № IKAPUG.137801.001, згідно якого кредитор надав боржнику кредит в сумі 148 950,00 гривень, а боржник зобов`язався повернути кредит. Зобов`язання перед ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» ні боржником, ні поручителем не виконані. Строк дії поруки на момент звернення позивача з позовом не припинено, строк дії кредитного договору до 18.06.2018 року. Таким чином відповідач ОСОБА_5 , як поручитель, несе відповідальність за невиконання боржником ОСОБА_6 умов кредитного договору, тому повинен нести відповідальність щодо виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
Кредитний договір був підписаний обома сторонами, а відтак були погоджені його умови. Окрім того, обома сторонами були також підписані довідка про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, яка є додатком №1 до Кредитного договору, та графік погашення кредиту, який є додатком №2 до Кредитного договору підтверджує надання банком позичальникові в письмовій формі та в повному обсязі інформації, передбаченої ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168.
Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Банк Розвитку», відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не здійснював нарахувань пені та/або штрафів з 2014 року, нарахованих на основну суму заборгованості, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором № IKAPUG.137801.001 від 19.06.2013року, який знаходиться в матеріалах справи.
Розрахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором відповідача ОСОБА_7 , здійснений за допомогою формули, затвердженої Постановами НБУ, відповідає вимогам ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», ЗУ «Про банки та банківську діяльність», Положенню про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, тому є наявним доказом про розмір заборгованості відповідача та підтверджує наявність заборгованості у відповідача. Контррозрахунку, який би спростував розрахунок заборгованості за кредитним договором відповідачами, суду не надано. При цьому суд не встановив підстав для визнання такого розрахунку недопустимим доказом, про що було заявлено представником відповідача ОСОБА_9 , оскільки цей розрахунок було надано відповідачем з дотриманням вимог ст.ст.83,95ЦПК України.
Пунктом 8.6. кредитного договору сторони погодили, що «Сторони домовились, що строк позовної давності до вимог за цим Договором (в тому числі і щодо стягнення неустойки) становить 10 (десять) років.
Відповідно до договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (п`яти) років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Отже, з урахуванням п. 8.6. Кредитного договору борг правомірно нарахований та підлягає стягненню в межах строку позовної давності погодженої сторонами у 10 років.
Інші доводи відповідача, у своїй сукупності не є такими, що свідчать про незаконність заявлених вимог.
При цьому суд зауважує, що відповідачу ОСОБА_10 було відомо про наявність виконавчого провадження щодо виконання заочного рішення суду за позовом ПрАТ «ВБР» до нього та ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, про що свідчить посилання його представника у відзиві про те, що постановою приватного виконавця Матвійчук Н.Є. від 07.11.2023 року закінчено виконавче провадження №64739738 щодо ОСОБА_2 , в ході якого стягнуто з боржника 34053,82 гривень. Проте, відповідач ОСОБА_5 та його представник, зловживаючи своїми процесуальними правами, в заяві про перегляд заочного рішення про цей факт не зазначили.
Суд вважає, що такий факт свідчить про обізнаність відповідача ОСОБА_9 про стягнення з нього на підставі договору поруки заборгованості відповідача ОСОБА_7 за кредитним договором та про наявність у нього відповідальності перед позивачем за вищевказаними кредитним договором та договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ГЛОБАЛ СПЛІТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З такими висновками погоджується й колегія суддів апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Частинами першою, другою статті 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України).
Крім того, згідно з абзацами 2, 3 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній момент укладення спірного кредитного договору) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.
Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк(термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) . Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст.553 ЦК України, за договором поруки, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель солідарно відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання.
Відповідно до п.2. ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Статтею 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Доводи апеляційної скарги спростовуються розрахунком заборгованості за кредитним договором IKAPUG.137801.001 від 19.06.2013 року, з визначенням заборгованості станом 05.02.2015 року (том.1, а.с. 118-144).
Окрім цього, поручитель надав свою особисту згоду на надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором № IKAPUG.137801.001.
Таким чином відповідач ОСОБА_1 , як поручитель, несе відповідальність за невиконання боржником ОСОБА_1 умов кредитного договору, тому повинен нести відповідальність щодо виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із рішенням суду.

При таких обставинах апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.
Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє за довіреністю ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 19 листопада 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.
Повне судове рішення виготовлено 08.04.2025 року.

Судді: