Номер провадження: 33/813/710/25
Номер справи місцевого суду: 501/150/25 
Головуючий у першій інстанції Тордія Е.Н. 
Доповідач Дришлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дришлюка А.І. 
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю., 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2025 року по адміністративній справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:

Постановою Іллічівського міського суду Одеської області від 11.02.2025 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП та застосовано по відношенню до нього захід впливу – попередження (а.с. 147-149).
19.02.2025 на адресу суд надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 11.02.2025, в якій просить суд оскаржувану постанову скасувати та визнати винним у вчиненні правопорушення ОСОБА_2 . В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржувана постанова не вмотивована та винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, стверджуючи при цьому, що судом було проігноровано його заяви, зокрема: про надання копії матеріалів справи та копії технічного запису судового засідання. Апелянт також стверджує, що в судовому відбулося транслювання аудіо запису невідомого походження, який в свою чергу в матеріалах справи не міститься (а.с. 152-155).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 14.03.2025 було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 162-163).
В судове засідання 18.03.2025 з`явився апелянт, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, оскаржувану постанову просив скасувати та провадження по справі закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Також до судового засідання з`явився потерпілий - ОСОБА_2 , котрий заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, доводи апелянта, заслухавши пояснення учасників провадження, апеляційним судом встановлено наступне.
Приймаючи оскаржувану постанову щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП, суд першої інстанції виходив із того, що винна останнього поза розумним сумнівом доводиться обставинами викладеними у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД № 614105 від 30.12.2024, письмовою заявою ОСОБА_2 , письмовими та особистими поясненнями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 , іншими зібраними матеріалами справи.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за потрібне зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. 
Згідно положень ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 614105, 10.12.2024 ОСОБА_1 близько 13 год. 40 хв., перебуваючи за адресою: м. Чорноморськ, вул. Праці, 15, в ЧМФК ОНМУ, висловлювався нецензурною лайкою на адресу викладача гр. ОСОБА_2 , чим порушив громадський порядок і спокій, за що передбачена відповідальність за ст. 173 КУпАП.
За положенням ст. 173 КУпАП, відповідальність настає у випадку дрібного хуліганства, тобто нецензурна лайка в громадських місцях, образливе чіпляння до громадян та інші подібні дії, що порушують громадський порядок і спокій громадян. 
При цьому, громадським місцем є частина чи частини будь-якої будівлі, споруди, що доступні або відкриті для населення вільно, за запрошенням або за плату, постійно, періодично чи час від часу, у тому числі під`їзди, підземні переходи і стадіони. Громадськими місцями, за версією Міністерство охорони здоров`я та згідно наданого роз`яснення, є: ліфти і таксофони, приміщення та території медичних і навчальних закладів, дитмайданчики, приміщення і території спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд та закладів, під`їзди житлових будинків, приміщення органів державної влади, органів місцевого самоврядування та державних установ, зупинки громадського транспорту тощо. 
Громадський порядок в свою чергу - це обумовлена потребами суспільства система врегульованих правовими та іншими соціальними нормами система відносин, що складаються у громадських місцях в процесі спілкування людей, і яка має на меті забезпечення спокійної обстановки суспільного життя, нормальних умов для праці і відпочинку людей, для діяльності державних органів, а також підприємств, установ та організацій.
Згідно протоколу ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення передбачене ст. 173 КУпАП, яке виражалося у висловлювані нецензурно лайкою на адресу ОСОБА_2 в приміщенні ЧМФК ОНМУ.
В якості додатків до протоколу та на підтвердження наведених в ньому обставин подій, було долучено письмові пояснення ОСОБА_2 та свідка ОСОБА_3 . Згідно заяви ОСОБА_2 від 19.12.2024, останній повідомив, що 10.12.2024 близько 13 год. 40 хв. знаходився в навчальному закладі ЧМФК ОНМУ, де працює викладачем, коли на другому поверсі біля кабінету техніки безпеки його зупинив ОСОБА_4 зі своїм сином - ОСОБА_1 , котрі досить грубо виражалися в його сторону нецензурною лексикою та погрожували фізичною розправою. В подальшому, згідно пояснень, коли співробітник коледжу – ОСОБА_3 намагався зупинити дані дії вказаних осіб, на нього із нецензурними висловами кинувся безпосередньо  ОСОБА_1 , який є студентом даного коледжу (а.с. 2-3). У зв`язку із даними подіями, які відбулися 10.12.2024, директор ЧМФК ОНМУ (в приміщенні якого й відбувалися дані події) звернувся до СВ ВП № 1 Одеського РУП № 2 із відповідним поданням щодо неповнолітнього студента ОСОБА_1 , долучивши зібрані матеріали, в тому числі й щодо подій, які зазначені в протоколі (а.с. 5-67). В наданих матеріалах в тому числі наявна й заява ОСОБА_2 , в якій останній повідомляє про поведінку  ОСОБА_4 та його сина – ОСОБА_1  щодо висловлювання нецензурною лексикою в його сторону та погрози розправою (а.с. 8-11) та доповідна ОСОБА_3 , котрий був свідком вказаних подій, а саме суперечки, яка виникли між ОСОБА_1 , його батьком та викладачем – ОСОБА_2 . При цьому, наявність даної суперечки 10.12.2024 між вказаними особами підтверджується в тому числі й безпосередньо особою, яка притягується до відповідальності в своїх поясненнях. Свідок ОСОБА_3 , в свою чергу, в своїх поясненнях зазначив, що 10.12.2024 був присутнім в кабінеті техніки безпеки, коли на викладача – ОСОБА_2 з грубою та нецензурною лайкою кинувся студент коледжу –  ОСОБА_1 , який також провокував викладача та намагався застосувати по відношенню до нього фізичну силу (а.с. 12). З наведеного відповідно вбачається, що особа відносно якої складено протокол, перебуваючи в приміщенні ЧМФК ОНМ (який згідно роз`яснень МОЗ розуміється як громадське місце), висловлювався нецензурною лексикою по відношенню до свого викладача- ОСОБА_2 , в тому числі й до свідка – ОСОБА_3 , що в своїй сукупності вказує на правильні висновки суду першої інстанції та в повні мірі підтверджує факт наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП. Будь-яких обґрунтованих доводів на спростування даних висновків суду першої інстанції апелянтом в свою чергу надано не було. Доводи апелянта щодо ігнорування його заяв відхиляються апеляційним судом, з огляду на їх не обґрунтованість та не підтверджені належними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП. При цьому, аудіозапис, посилання на який також міститься в апеляційній скарзі, було долучено до матеріалів справи працівниками поліції (а.с. 74) та разом зі всіма адмін матеріалами було направлено до Іллічівського міського суду Одеської області 01.01.2025, що підтверджується супровідним листом про направлення (а.с. 73). 
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами (абз. 1 ст. 251 КУпАП).
У рішенні ЄСПЛ від 2.07.2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.Так, ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Стандарт доказування «поза розумним сумнівом» активно використовується Європейським судом з прав людини. У справі «Ушаков проти України» (рішення від 18 червня 2015 року, заява № 10705\12) ЄСПЛ визначає: «Суд, при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Згідно з його усталеною практикою доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій стосовно фактів, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою». 
Таким чином, враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, оскільки апелянтом будь-яких обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173 КУпАП наведено не було, апеляційний суд вважає за необхідне у відповідності до положень ст. 293 КУпАП апеляційну скаргу залишити без задоволення та оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін.
На підставі викладеного та керуючись 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Іллічівського міського суду Одеської області від 11 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду                           А.І. Дришлюк

Повний текст постанови складений 19 березня 2025 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк.