Номер провадження: 22-ц/813/3652/25 
Справа № 522/10741/22
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Вадовської Л.М.,                        
Комлевої О.С.,                         
               за участю: 
       секретаря                Козлової В.А.,
       представника                ТОВ «Дім Медицини» - адвоката Оносовського Д.О.,
               позивача ОСОБА_1 
               представника ОСОБА_1 – адвоката Рибака А.В.,
                       
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім медицини» на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року, повний текст якої виготовлено 17 грудня 2024 року та постановленої під головуванням судді Домусчі Л.В., про призначення експертизи у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім медицини» про захист прав споживача медичних послуг, визнання правочину частково недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

                                            встановив:

18.03.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Дім медицини» про захист прав споживача медичних послуг, визнання правочину частково недійсним, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

02.12.2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Рибак А.В. звернувся із заявою про призначення повторної судово-медичної експертизи, посилаючись на те, що висновок експерта № 123 від 12.09.2024 року є необґрунтованим, суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності.
Крім того, в обґрунтування клопотання зазначено, що експертизу було проведено в комунальній установі, тоді як згідно діючого законодавства, судово медичну експертизу проводять виключно у державних спеціалізованих установах. Позивач також посилалась на те, що всупереч встановленої процедури, до проведення експертного дослідження, були залучені особи, які не мають статус експертів. Дослідницька частина експертного дослідження, складається з опису думки спеціалістів, які не є членами експертної комісії. Позивачка також посилалась на ту обставину, що висновки вказаних спеціалістів є суперечливими, не стосуються тих галузей медицини, в яких вони спеціалізуються. Питання, які ставились вказаним спеціалістам самочинно змінювались експертною комісією та відрізнялись від тих питань, що були встановлені ухвалою суду. Крім того, експертами не надано відповідь на питання щодо доцільності проведення операції, враховуючи відсутність дисків з КТ-дослідженнями. Більше того, експертна комісія не зверталась до суду із клопотанням про надання додаткових матеріалів для проведення експертизи, що прямо передбачено законодавством.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Рибака А.В. про призначення повторної судово-медичної експертизи було задоволено.
Призначено у цивільній справі повторну судову медичну експертизу, на вирішення якої поставлені наступні питання, а саме:
1) Чи мали місце порушення процедури лікування ОСОБА_2 під час перебування на стаціонарі в ТОВ «Дім Медицини» ОДРЕКС за Договором про надання медичних послуг № 234943 від 11.07.2019 року, якщо так, то які саме?
2) Чи призвели порушення встановленої процедури лікування ОСОБА_2 до погіршення його стану, якщо так, то який причинно-наслідковий зв`язок таких порушень з наслідками, що настали?
3) Чи виникло у ОСОБА_2 захворювання сепсису та двосторонньої пневмонії, відповідно до лікарського свідоцтво про смерть від 27.07. 2019 року, у зв`язку з порушенням процедури лікування ОСОБА_2 ?
4) Чи було злоякісне новоутворення тімуса, виявлене у ОСОБА_2 операбельним? Чи було доцільне за вказаної клінічної картини проведення операційного втручання?
5) Яка причина смерті ОСОБА_2 ?

Проведення експертизи доручено експертам Державної спеціалізованої установи «Київське міське бюро судово-медичної експертизи» (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4) – т. 2, а.с.26-33).

В апеляційній скарзі ТОВ «Дім медицини» ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2024 року, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.3, а.с.1-7).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, останні містять Висновок експерта № 123 від 12.09.2024 року комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи», який надійшов до суду 17.09.2024 року, разом з матеріалами цивільної справи № 522/10741/22 (т.1, а.с. 202-238).

Проте, на думку позивача, яка була ініціатором проведення зазначеної судово-медичної експертизи (т.1, а.с.109-113, 150-154), остання є необгрунтованою і протирічить іншим доказам, які маються в матеріалах справи, що викликає у неї сумніви в його правильності. 
У зв`язку з цим, 02.12.2024 року від представника ОСОБА_1 - адвоката Рибака А.В. надійшло клопотання про призначення у справі повторної судово-медичної експертизи (т.2, а.с.13-17).
Підтримуючи клопотання свого представника, позивач ОСОБА_1 пояснила, що в неї наявні диски з КТ-дослідженнями, на яких є помітка: «Одрекс», проте їй незрозуміло, чому їх у неї не запросили експерти, і вона не знала що їх не було у експертів.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скарги, представник відповідача-адвокат Оносовський Д.О. зазначив, що посилання позивачки на обставини призначення експертизи до експертів комунальної установи є хибними, оскільки саме позивачкою було обрано вказану установу для проведення дослідження. Також вказав, що до повноважень експертної комісії при проведенні судової медичної експертизи, входить залучення інших спеціалістів, які є компетентними в тих питаннях, які були встановлені судом. Крім того зазначив, що позивачкою не надані диски з КТ-дослідженнями, у зв`язку з чим, експертна комісія не надала відповідь на питання. Більше того, підтвердив, що КТ-дослідження (диски та висновки) не були досліджені, оскільки їх не було у відповідача, так як у їх будівлі такими дослідженнями займається інша юридична особа - ТОВ «Центр медицина», але які всі мають торгову марку «Одрекс».

       Вирішуючи питання про призначення у справі повторної судово-медичної експертизи, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що предметом спору є:
-визнання недійсними пунктів 10, 21 договору про надання медичних послуг № 234943 від 11.07.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Дім медицини»;
-визнання недійсними пунктів 10, 21 договору про надання медичних послуг № 234943 від 11.07.2019 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Дім медицини»;
- стягнення з ТОВ «Дім медицини» на користь ОСОБА_1 суму заподіяної матеріальної шкоди в розмірі 846 450,00 грн.;
- стягнення з ТОВ «Дім медицини» на користь ОСОБА_1 суму компенсації за заподіяні моральні страждання в розмірі 400 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обгрунтовувала тим, що відповідач, в порушення умов договорів, неякісно надав медичні послуги, внаслідок чого чоловік позивача - ОСОБА_2 помер.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що згідно до ст. 103 ЦПК України, суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Крім того, за змістом ст. 105 ЦПК України, призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами, або за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити:
1) характер і ступінь ушкодження здоров`я;
2) психічний стан особи;
3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

У відповідності до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Отже, за змістом даної норми повторна експертиза може бути призначена виключно за наявності однієї із наступних обставин:

Вирішуючи питання про призначення у справі повторної судово-медичної експертизи, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», в редакції на час визначення судом установи для проведення експертизи, судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України належать до державних спеціалізованих установ.
З цих підстав, суд правильно зазначив, з посиланням на судову практику, яка викладена у постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2022 року в справі № 757/28174/18-ц (провадження № 61-10971св21), від 05 жовтня 2022 року в справі № 757/23700/15 (провадження № 61-17069св21), від 31 серпня 2022 року справі № 322/506/19 (провадження № 61-2363св22), від 30 березня 2020 року в справі № 462/3998/19, про те, що доводи позивача з приводу відсутності повноважень на проведення експертного дослідження комунальною установою. 

Разом з тим, наявне експертне дослідження, яке мається в матеріалах справи, дійсно містить низку висновків, які свідчать про необґрунтованість та неясність експертного дослідження, яке між тим не відповідає на все поставлені перед нею питання.

У зв`язку з цими обставинами суд і призначив повторну судово-медичну експертизу, доручивши її проведення іншій експертній установі, що є правильним і з чим погоджується колегія суддів.

Суд першої інстанції також обгрунтовано відхилив доводи представника відповідача на одностайність висновку експертної комісії, оскільки вказана одностайність повинна випливати з безпосереднього дослідження членами експертної комісії у відповідної взаємодії, а не шляхом копіювання думки залучених спеціалістів, які не входять до числа експертної комісії.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив із того, що для підтвердження обставин, на які посилається позивач ОСОБА_1 , необхідні спеціальні знання в галузі медицини, встановлення яких є необхідним для повного та всебічного розгляду справи, оскільки без їх визначення неможливо встановити належність чи неналежність надання медичних послуг чоловіку позивачки – ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому проведення повторної експертизи буде доцільним, а її висновок матиме суттєве значення для вирішення справи по суті.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу було прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дім медицини» залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2024 року про призначення експертизи залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28.03.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:         С.М. Сегеда        

       Л.М. Вадовська

       О.С. Комлева