ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2025 року	Львів	Справа № 300/4550/24 пров. № А/857/30681/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого-судді                                         Матковської З.М.
суддів                                                             Гідни О.М., Ніколін В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кота Романа Степановича на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі № 300/4550/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Івано – Франківської митниці про визнання визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості картки відмови (головуючий суддя: Микитюк Р.В.,  місце ухвалення - м. Івано – Франківськ, в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, дата складання повного тексту  11.10.2024),

ВСТАНОВИВ:

В червні 2024 року ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Івано – Франківської митниці в якому просив визнати протиправною і скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано – Франківської митниці Державної митної служби України від 06 травня 2024 року № UA206020/2024/000249. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що у зв`язку із переселенням на постійне місце проживання в Україну, митним   брокером позивача була подана для митного оформлення електронна митна декларація №24UA206020005585U0 на товар «квадроцикл» марки CAN-AM, модель OUTLANDER 1000 XXC бувший у використанні двигун бензиновий, номер двигуна – немає даних VIN – НОМЕР_1 , тип двигуна – об`єм двигуна 976 см. куб., потужність двигуна – 61кВт., колісна формула – 4*2, календарний рік виготовлення – 2020, модельний рік виготовлення – 2020.   Однак, розглянувши подані в інтересах позивача документи, відповідачем було винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA206020/2024/000249, відповідно до якої було відмовлено у митному оформленні товару. 
Рішенням Івано – Франківського окружного адміністративного суду 11 жовтня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що  останнє є незаконним, необґрунтованим та підлягає скасуванню з огляду на те, що при його ухваленні суд першої інстанції допустив неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права.
Апелянт зазначає, що судом проігноровано те, що відповідно до підпункту 4.2 пункту 4 розділу ІІІ Правил № 1118 для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу необхідна одночасна наявність одна із таких обставин, а саме – особа, яка заявила до оформлення такий технічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої вона прибула, не менше трьох років. 
Зазначає, що наведена норма дає підстави вважати, що для пільгового оподаткування при митному оформленні транспортного засобу необхідна одночасна наявність одна із таких обставин, а саме – особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої вона прибула, не менше трьох років.
Вказує на те, що відповідно до даних паспорта апелянта позивача №CF9KF0NIW він являється громадянином Федеративної республіки Німеччини, національність – німець та місце проживання «Мюнхен». 
Відповідно до посвідки на постійне місце проживання від 20 грудня 2023 року № НОМЕР_2 зазначено місце народження «НІМЕЧЧИНА/DEA», громадянство –«ФРН».  
На підставі вищенаведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову якою позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав. 
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства  (далі  КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 10 квітня 2024 року митним брокером від Рідмаєра Рудольфа Йозефа Каспара була подана для митного оформлення електронна митна декларація (далі також ЕМД) № 24UA206020005585U0 на товар « квадроцикл » марки CAN-AM, модель OUTLANDER 1000 XXC бувший у використанні двигун бензиновий, номер двигуна – немає даних VIN – НОМЕР_1 , тип двигуна – об`єм двигуна 976 см. куб., потужність двигуна – 61кВт., колісна формула – 4*2, календарний рік виготовлення – 2020, модельний рік виготовлення – 2020. 
У графі 36 вищевказаної декларації – «преференції», зазначено код пільги зі сплати митних платежів 301301301 – Застосування податкових пільг при ввезені на митну територію України товарів громадянами, а саме : транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8711 згідно   з УКТ ЗЕД та товари, що класифікуються в товарній позиції 8716 згідно УКТ ЗЕД в разі переселення громадян на постійне проживання в Україну. 
Відповідно до Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого   наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 № 651, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14.08.2012 за №1372/21684, у графі 44 митної декларації зазначаються відомості необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення документи. 
При цьому відомості щодо кожного документа зазначаються з нового рядка за такою схемою: код документа згідно з класифікатором документів, через пробіл   номер документа, дата та (за наявності даних) кінцевий термін його дії. 
При внесенні до графи відомостей про документи, які відповідно до   МК України  не подаються митному органу одночасно з МД та зберігаються декларантом, перед кодом документу проставляється символ. 
Класифікатор документів затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 (далі   Класифікатор документів).
Позивачем з митною декларацією №24UA206020005585U0 надано пакет документів:
1.   рахунок-фактуру (інвойс) (Commercial invoice) №00010561 від 06.05.2020;
2.   свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 від 11.05.2020;
3. свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 від 11.05.2020;
З.   посвідка на постійне місце проживання№ НОМЕР_2 від 20.12.2023;
4. паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону України від 29.04.2019 № CF9KF0NIW.
Статтею 337 МК України   передбачено, що однією із форм митного контролю є перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а саме: 
перевірка документів та відомостей, які відповідно до   статті 335 цього Кодексу   подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій (шляхом проведення формато - логічного контролю. контролю співставлення, контролю із застосуванням системи управління ризиками) та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
Розглянувши подані в інтересах ОСОБА_1 документи, відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 24UA206020005585U0, відповідно до якої відмовлено у митному оформленні товару з причин, що при перевірці документів комісією встановлено недотримання однієї з умов визначених згідно з вимогами статті 374 Митного кодексу України, що надають право на звільнення від оподаткування митними платежами товарів, а саме відсутнє документальне підтвердження того, що до дня видачі документа, який підтверджує право громадянина на постійне місце проживання в Україні, гр. ОСОБА_1 проживав на території країни з якої він прибув не менше трьох років. 
Разом з документами надавалась копія картки платника податків від 25 серпня 2021 року та копія закордонного паспорта від 29 квітня 2019 року № НОМЕР_5 з відмітками про перетин кордону України з 03 грудня 2020 року до 29 березня 2024 року. 
До дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, гр. ОСОБА_1 в сукупності впродовж останніх трьох років більшу частину часу перебував на території України та з 2021 року зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб-платників податків (реєстраційний номер -   2127830436). 
Рішення про відмову в митному, оформлені прийнято відповідно до положень статті 256 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI. 
Заяви на відкликання    ОСОБА_2 не надходило.
Позивач, не погодившись із рішенням відповідача, звернувся із вказаним позовом до суду. 
Відмовлячи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції  виходив з того, що позивач фактично не проживав на території країни вибуття більше трьох років до початку переселення на постійне проживання в Україну. 
Такі висновки суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.  
Згідно зі ч. 1 ст. 365 Митного кодексу України громадяни за умови дотримання вимог цього Кодексу та інших актів законодавства України можуть переміщувати через митний кордон України будь-які товари, крім тих, що заборонені до ввезення в Україну (у тому числі з метою транзиту) та вивезення з України.
Об`єктами оподаткування митом є: товари, митна вартість яких перевищує еквівалент 150 євро, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за межі митної території України підприємствами; товари, що ввозяться (пересилаються) на митну територію України в обсягах, які підлягають оподаткуванню митними платежами відповідно до розділу XII цього Кодексу, а також розділів V та VI Податкового кодексу України; товари, транспортні засоби, що реалізуються відповідно до статті 243 цього Кодексу (ст. 277 Митного кодексу України).
Разом з тим, згідно пп. б п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України при ввезенні (пересиланні) на митну територію України громадянами звільняються від оподаткування митними платежами товари, призначені для забезпечення звичайних повсякденних потреб громадянина та початкового облаштування, що ввозяться (пересилаються) громадянами у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, за умови документального підтвердження того, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років, зокрема, транспортні засоби особистого користування, що класифікуються в одній із товарних позицій 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД (у кількості однієї одиниці на кожного громадянина, який досяг 18-річного віку), за умови документального підтвердження того, що до дня видачі документа, що підтверджує право на постійне проживання в Україні, громадянин був власником (або співвласником) такого транспортного засобу не менше одного року, а транспортний засіб перебував за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року, якщо даний транспортний засіб підлягає реєстрації в цій країні.
Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що для пільгового оподаткування при митному оформленні механічного транспортного засобу, зокрема, за кодом 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД, необхідна наявність таких обставин: особа повинна переселятись до України на постійне місце проживання; 
особа повинна звернутися за таким оформленням протягом шести місяців з дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні; 
особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна проживати на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років; 
особа, яка заявила до оформлення такий механічний транспортний засіб до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні, повинна бути власником такого транспортного засобу не менше року; 
транспортний засіб мав перебувати за ним на постійному обліку (реєстрації) у відповідних реєстраційних органах країни постійного місця попереднього проживання громадянина не менше одного року до дня видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні;
Проте, окремі вимоги законодавства щодо пільгового митного оформлення транспортного засобу в зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну позивачем дотримані не були.
Так, як зазначалось судом, пп. б п. 3 ч. 10 ст. 374 Митного кодексу України однією із необхідних умов для звільнення від оподаткування митними платежами операцій з ввезення громадянами транспортних засобів особистого користування у зв`язку з переселенням на постійне місце проживання в Україну, визначає ввезення цих транспортних засобів протягом шести місяців з дня видачі документу, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.
Тобто, дотримання зазначеної умови - шестимісячного строку, безпосередньо пов`язано із настанням певного юридичного факту - видачі документа, що підтверджує право громадянина на постійне проживання в Україні.
Статтею 5 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що законними підставами перебування на території України є: 
для громадян України - належність до громадянства України.
За правилами абз. 9 ст. 3 цього ж Закону документи, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є, зокрема, тимчасове посвідчення громадянина України.
Згідно вимог п. 1 Правил оформлення і видачі тимчасового посвідчення громадянина України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1111, тимчасове посвідчення громадянина України (далі - тимчасове посвідчення) - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України.
Тимчасове посвідчення оформляється і видається особам відповідним підрозділом ДМС у разі їх проживання в Україні, дипломатичними представництвами та консульськими установами України в інших державах - у разі їх проживання за кордоном (п. 2 Правил).
Відповідно до п. 8 цих же Правил до тимчасового посвідчення вносяться такі відомості: прізвище, ім`я, а у разі наявності - по батькові; громадянство; дата народження; місце народження; стать; персональний номер; реквізити посвідчення.
Згідно вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» тимчасове посвідчення громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України і видається особі, яка досягла шістнадцятирічного віку, набула громадянства України та взяла зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з дня набуття громадянства України.
Частиною 2 статті 28 зазначеного Закону визначено, що тимчасове посвідчення громадянина України оформляється і видається особі, яка проживає в Україні, розпорядником Реєстру за місцем проживання заявника, а в разі постійного проживання особи за кордоном - ЗДУ, не пізніше 10 робочих днів з дати подання заявником документів, визначених у цій статті.
До тимчасового посвідчення громадянина України вноситься, зокрема, інформація місце народження (п. 11 ч. 6 ст. 28 вказаного Закону).
За правилами ч. 10 цієї ж статті Закону тимчасове посвідчення громадянина України здається розпоряднику Реєстру за місцем проживання заявника в Україні, а в разі постійного проживання заявника за кордоном - ЗДУ одночасно з документом, що підтверджує припинення особою іноземного громадянства, або з декларацією про відмову від іноземного громадянства, а заявнику видається довідка про реєстрацію особи громадянином України для подальшого оформлення паспорта громадянина України.
Отже, законодавство України визначає, що законними підставами для перебування на території України є належність до громадянства України, документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство є, зокрема, тимчасове посвідчення громадянина України, до якого вносяться відомості про місце проживання.
Як встановлено судом, 20 грудня 2023 року позивачем отримано посвідку на постійне проживання № НОМЕР_2 . 
У вказаному посвідченні наявний запис № 19580404-04412. 
Згідно витягу з реєстру територіальної громади від 05 січня 2024 року міститься наступна інформація: 
-          Дата проведення реєстраційних дій вказано 05.01.2024 року; 
-          - РНОКПП вказано НОМЕР_6 ; 
-          УНЗР 19580404-04412. 
Згідно інформації картки платника податків позивач зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб – платників податків 25.02.2021 року та присвоєно код 2127830436. 
Суд резюмує, що до Державного реєстру вноситься інформація про певну категорію осіб, однією із яких є іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні. 
На період видачі вказаних документів та реєстрації у відповідних реєстрах, до моменту видачі документа №900088554 позивач протягом трьох років не проживав у Німеччині.
Основною із вимог для надання пільг є те, що до дня видачі цього документа громадянин проживав на території країни, з якої він прибув протягом трьох років.  
Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем не дотримано встановлені п. 3 ч. 10   ст. 374 Митного кодексу України   вимоги, за яких при ввезенні на митну територію України транспортного засобу особа звільняється від оподаткування митними платежами. 
Окрім викладеного, слід зазначити, що недотримання наведеної умови є підставою для відмови в задоволенні даного позову.
Апеляційний суд зауважує, що паспортний документ іноземця не підтверджує факт того, що до дня видачі документа № 900088554 громадянин проживав на території країни, з якої він прибув, не менше трьох років.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Перевіривши правомірність прийнятого відповідачем рішення згідно до вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, суд приходить до висновку, що рішення у формі картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Івано – Франківської митниці Державної митної служби України від 06 травня 2024 року №  UA206020/2024/000249, вказаним вище критеріям не відповідає, тому є протиправним та підлягає скасуванню, а адміністративний позов задоволенню з наведених вище підстав.
Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст.139 КАС України розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Кота Романа Степановича - залишити без задоволення, а рішення Івано - Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2024 року у справі №300/4550/24 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін