УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2025 року
м. Київ
справа № 552/3583/23
провадження № 51-1117ск25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду 
у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року у кримінальному провадженні 
№ 12023170430000466 щодо 
ОСОБА_4 ,  
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  
АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу 
11 листопада 2019 року за вироком Київського районного суду 
м. Полтави за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільненого у зв`язку із відбуттям строку покарання,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 
ст. 153 КК.
 
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року вирок Київського районного суду м. Полтави від 24 січня 2024 року, яким ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого 
ч. 3 ст. 153 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, залишено без змін.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 03 квітня 2023 року приблизно о 17:05, перебуваючи на території лісу «Гришків ліс» (мікрорайон «Половки») у м. Полтаві, помітивши неповнолітню ОСОБА_5 , 2007 року народження, вирішив її переслідувати, прослідував за нею до ґрунтової дороги, що проходить повз житловий будинок на АДРЕСА_2 , де, користуючись безпорадним станом потерпілої з огляду на її неповнолітній вік, а також власними фізичними перевагами, діючи з прямим умислом, без добровільної згоди потерпілої з метою задоволення статевої пристрасті вчинив щодо неї насильницькі дії сексуального характеру, 
не пов`язані з проникненням в тіло потерпілої, а саме затиснув їй правою рукою рот, заборонив кричати та повалив її на ґрунтову дорогу, чим завдав потерпілій 
ОСОБА_5 легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, після чого вільною правою рукою торкався місць розташування статевих органів потерпілої, однак остання, намагаючись вирватись від нападника, чинила опір, під час якого їй вдалось закричати. Почувши крик потерпілої ОСОБА_5 ОСОБА_4 з місця події втік. 
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційній скарзі 
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається на істотні порушення кримінального процесуального закону, просить скасувати оскаржуване судове рішення та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
В обґрунтування зазначених вимог вказує на те, що апеляційним судом неправильно установлені фактичні обставини кримінального провадження. Наголошує, що його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК 
не доведена прямими доказами і базується лише на показаннях потерпілої. Кваліфікацію вчиненого вважає безпідставною, адже, як стверджує у касаційній скарзі, мав умисел лише на вчинення грабежу, а потерпіла в силу свого неповноліття та 
під дією страху невірно сприйняла його дії. Також вважає, що ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам процесуального закону та є невмотивованою. Крім того, зауважує, що суд апеляційної інстанції призначив йому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Мотиви Суду
Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, 
що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
За змістом статей 433, 438 КПК суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, 
а тому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати і визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Зазначені обставини були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій і 
не підлягають перегляду в касаційному порядку відповідно до вимог зазначених статей, а отже під час касаційного розгляду кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом.
Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається із копії вироку, суд першої інстанції, мотивуючи висновок 
про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК, послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно 
до приписів ст. 94 КПК.
Засуджений ОСОБА_4 , як видно з копій судових рішень, свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав та повідомив, що дійсно вчинив напад на неповнолітню потерпілу, однак виключно з метою відкритого заволодіння її майном, оскільки побачив у неї мобільні телефони; жодних насильницьких дій сексуального характеру щодо потерпілої не вчиняв.
Незважаючи на таку позицію засудженого, місцевий суд належним чином проаналізував і оцінив показання:
- потерпілої ОСОБА_5 , яка підтвердила суду, що коли вийшла з « Гришкіного лісу », говорила по телефону з прабабусею - свідком ОСОБА_7 , і в цей момент на неї напав раніше невідомий їй чоловік, закривши їй рот своєю рукою, повалив на землю, і почав вчиняти дії сексуального характеру, однак, пручаючись, вона змогла прибрати його руку та закричати, після чого нападник одразу втік в напрямку мікрорайону «Половки»; при собі мала два телефони: один тримала в руці, інший випав в момент нападу, мала прикраси на тілі та гроші, однак нападник не вимагав передати цінні речі, не намагався їх забрати або шукати; вважає, що напав з метою зґвалтування 
та заперечує корисливий мотив нападника; в суді підтвердила, що впізнає обвинуваченого, як особу, який здійснив на неї напад 03 квітня 2023 року;
- законного представника потерпілої ОСОБА_8 , яка повідомила, що 03 квітня 
2023 року після 17:00 потерпіла, її дочка ОСОБА_9 , прийшла додому та повідомила 
про напад невідомого чоловіка з метою зґвалтування, запам`ятала його зовнішність та одяг; будь-яких речей нападник не забирав та не намагався це зробити; після нападу звернулись за меддопомогою до ДМКЛ зі скаргами на головний біль;
- свідка ОСОБА_10 , яка повідомила суду, що близько року тому на її правнучку ОСОБА_9 напав невідомий чоловік; в цей час вона говорила з нею по телефону, під час розмови почула крики своєї правнучки; через деякий час їй перетелефонувала потерпіла та повідомила, що на неї напав невідомий чоловік; свідок вважає, 
що нападник хотів зґвалтувати її правнучку; про те, що нападник хотів заволодіти цінними речами під час нападу потерпіла їй не повідомляла;
- свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що обвинувачений є його двоюрідним братом, проживає разом з ним та 03 квітня 2023 року в період часу з 17:00 до 18:00 
зустрівся з ним в мікрорайоні «Половки».
Також суд послався на дані, що містяться у: протоколі огляду місця події від 03 квітня 2023 року з фототаблицею, протоколі огляду речей потерпілої від 04 квітня 2023 року, протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 04 квітня 2023 року, висновку судово-медичної експертизи № 258 від 12 квітня 2023 року, протоколі огляду медичної карти потерпілої від 10 квітня 2023 року з фототаблицею, протоколі огляду відеозапису з системи відеоспостереження «Безпечне місто» з доданим диском, протоколі особистого обшуку затриманого ОСОБА_4 з доданим диском, протоколі обшуку від 04 квітня 2023 року з доданим диском, протоколі проведення слідчого експерименту з потерпілою від 13 квітня 2023 року, протоколі огляду двох мобільних телефонів від 13 квітня 2023 року з додатками, протоколі проведеного слідчого експерименту з підозрюваним ОСОБА_4 з доданим диском, протоколі огляду місця події від 14 квітня 2023 року з фототаблицею, протоколі тимчасового доступу 
від 03 травня 2023 року, протоколі огляду аудіозапису від 03 травня 2023 року, 
копії медичної документації - журналів ДМКЛ, протоколі тимчасового доступу 
до інформації, що перебуває у володінні мобільних операторів від 25 травня 2023 року, висновках експерта від 03 травня 2023 року № 331 та № 330, протоколі огляду 
від 03 травня 2023 року, згідно з яким оглянуто речі, вилучені в ході особистого обшуку ОСОБА_4 , протоколі огляду цифрового носія, згідно з яким мобільний номер телефону ОСОБА_4 03 квітня 2023 року фіксується базовою станцією 
ТОВ «Лайфсел», що знаходиться за адресою: м. Полтава, пров. Космічний, 9, висновку судово-цитологічної експертизи № 204, висновку експерта № 2706-2707 від 23 червня 2023 року, висновку судово-психіатричної експертизи № 223 від 24 травня 2023 року, висновку судово-психіатричної експертизи № 300 від 06 липня 2023 року, також дані інших письмових доказів, яким надана належна правова оцінка в їх сукупності.
Згідно з положеннями ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку, на ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК.
При цьому, як убачається з вироку, суд вказав на те, що не приймає до уваги твердження захисту про наявність в діях ОСОБА_4 наміру вчинити відкрите заволодіння майном потерпілої.
Як зазначив суд першої інстанції, безпосередньо допитана в судовому засіданні неповнолітня потерпіла ОСОБА_5 впевнено та послідовно розповідала 
про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення; жодних обставин, як б свідчили про намір потерпілої обмовити обвинуваченого в судовому засіданні не встановлено; більш того, обвинувачений жодними речами потерпілої так 
і не заволодів. Вказав суд і на те, що згідно проведеної судово-психіатричної експертизи у потерпілої відсутня виражена схильність до фантазування та навіювання. Також суд зауважив, що після вчинення щодо ОСОБА_5 кримінального правопорушення про його обставини остання розповіла своїй матері ОСОБА_8 та 
в телефонному режимі свідкові ОСОБА_10 ; відтворюючи в судовому засіданні відомі їм обставини ОСОБА_8 та ОСОБА_10 фактично підтвердили показання потерпілої ОСОБА_5 ; більш того, законний представник неповнолітньої потерпілої негайно після отримання інформації від доньки звернулась до правоохоронних органів 
з повідомленням, яке також відтворює позицію, викладену неповнолітньою потерпілою ОСОБА_5 .
Таким чином, як підсумував суд, показання допитаних в судовому засіданні осіб, дані, що містяться у протоколах слідчих дій з отриманою інформацією, висновках експертиз та виявлені у потерпілої тілесні ушкодження повністю підтверджують в своїй сукупності винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК.
Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 
за апеляційною скаргою його захисника, доводи якої є аналогічними доводам 
у касаційній скарзі засудженого, ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.
Так, суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, в ухвалі зазначив, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 153 КК, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних 
у кримінальному провадженні та досліджених у судовому засіданні доказів, які суд оцінив у сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийняв законне та обґрунтоване рішення. 
Як убачається з ухвали, колегія суддів апеляційного суду вказала на те, що доводи сторони захисту про неправдивість показань неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 через її молодий вік в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. 
Як зазначив суд, показання неповнолітньої потерпілої ОСОБА_5 , яка впевнено та послідовно розповіла про обставини вчинення відносно неї кримінального правопорушення, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_8 , якій потерпіла розповіла про обставини вчиненого щодо неї протиправного діяння, та ОСОБА_10 , яка розмовляла із потерпілою безпосередньо під час вчинення обвинуваченим нападу 
на неї. Жодних обставин, які б свідчили про намір потерпілої обмовити обвинуваченого, в судовому засіданні не встановлено. Крім того, показання потерпілої не суперечать даним у протоколі проведення слідчого експерименту за її участю від 13 квітня 
2023 року, під час якого ОСОБА_5 відтворила механізм нападу на неї ОСОБА_4 03 квітня 2023 року, та даним у висновку експерта № 330 від 03 травня 2023 року, згідно яких обставини відтворені в ході слідчого експерименту, не суперечать механізму утворення у неї тілесних ушкоджень. Також суд вказав на те, що згідно з висновками експертів № 300 від 06 липня 2023 року та № 2706-2707 від 23 червня 2023 року потерпіла не мала та не має психічних захворювань, могла правильно сприймати, запам`ятовувати і відтворювати події, що мають юридичне значення, могла у повній мірі правильно розуміти характер вчиненого щодо неї діяння; у ОСОБА_5 відсутня виражена схильність до фантазування та навіювання.
Отже, закон України про кримінальну відповідальність в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 153 КК застосовано правильно.
Що стосується посилань засудженого на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, то вони 
є безпідставними. Як убачається зі змісту касаційної скарги, жодного обґрунтування щодо незаконності оскарженої ухвали із зазначеної підстави засуджений не наводить.
Разом із тим, як видно із постановлених судових рішень, покарання ОСОБА_4 призначено із урахуванням положень статей 50, 65 КК, зокрема, враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно 
до ст. 12 КК є тяжким; дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, не перебуває на обліку у психіатра та нарколога; відсутність обставин, 
які пом`якшують покарання та наявність обставини, що його обтяжує, а саме рецидив злочинів.
Як ствердив суд апеляційної інстанції, погоджуючись із висновками місцевого суду, призначене ОСОБА_4 покарання за ч. 3 ст. 153 КК в межах санкції статті відповідає вимогам статей 50, 65 КК, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.
Постановлена у кримінальному провадженні ухвала є належно вмотивованою та обґрунтованою, її зміст відповідає вимогам ст. 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувався під час її постановлення. 
З наведеними в оскарженій ухвалі висновках погоджується і колегія суддів касаційного суду. 
Таким чином, підстави для скасування оскарженої ухвали внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість відсутні. 
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування судового рішення, у касаційній скарзі засудженого не наведено.   
Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 17 грудня 2024 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                               ОСОБА_3